Справа № 520/758/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 квітня 2025 року № 520/758/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А,м. Кропивницький,Кропивницький р-н, Кіровоградська обл.,25001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області , в якому просила суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () № 27 від 10.10.2024, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ( ) призначити та виплачувати з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно із п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.10.1999 по 15.03.2001, з 09.04.2001 по 23.09.2007.

-допустити до негайного виконання рішення Суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у межах суми стягнення за один місяць.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 03.10.2024 звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії та надала пакет необхідних документів для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Рішенням №27 від 10.10.2024 за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовило позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Підставою для відмови в призначенні пенсії є той факт, що, з точки зору відповідача, позивачка не досягла необхідного віку, що встановлений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - ЗУ №1058-IV0, а також пільговий стаж по Списку № 2 не підтверджено.

В рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи по Списку № 2 згідно довідки № 6 від 01.10.2024, виданої КП Харківської обласної ради Богодухівська друкарня: з 01.10.1999 по 15.03.2001, оскільки, згідно трудової книжки (серії НОМЕР_3 ) -займана посада - учень лінотипного набору лінотипного цеху, що підтверджено актом перевірки пільгової довідки № 200-1102-1/5588. Право на пенсію за віком на пільгових умовах за займаною посадою не передбачено списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, чинних впродовж зазначеного періоду роботи заявниці; з 09.04.2001 по 24.09.2007 на посаді лінотипіста (набирача на машинах) заявниця була прийнята на посаду линотипист по 5 розряду с 2-х недельным рабочим графиком в месяц» (мовою оригіналу) на підставі наказу № 10 від 09.04.2001.

Не підтверджено факт виконання робіт в умовах, передбачених Списком № 2, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків, що передбачено пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 з № 1451/11731.

Повідомлено також, що в ЕПС відсутня інформація про зміну назви посади - набирач на складально-рядковідливних машинах лінотипіст.

Позивач не згодна зі вказаним рішенням, вважає його не законним та протиправним, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Щодо наявності підстав для зарахування періоду роботи за Списком N°2 з 01.10.1999 по 15.03.2001. з 09.04.2001 по 23,09.2007 до пільгового стажу.

Згідно рішення № 27 від 10.10.2024до пільгового стажу не зараховано періоди роботи по Списку N° 2 згідно довідки N° 6 від 01.10.2024, виданої КП Харківської обласної ради "Богодухівська друкарня":

з 01.10.1999 по 15.03.2001, оскільки, згідно трудової книжки (серії НОМЕР_4 ) - займана посада - учень лінотипного набору лінотипного цеху, що підтверджено актом перевірки пільгової довідки N° 200-1102-1/5588. Право на пенсію за віком на пільгових умовах за займаною посадою не передбачено списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N° 162 від 11.03.1994, чинних впродовж зазначеного періоду роботи заявниці;

з 09.04.2001 по 24.09.2007 на посаді лінотипіста (набирача на машинах) заявниця була прийнята на посаду "линотипист по 5 розряду с 2-х недельным рабочим графиком в месяц» (мовою оригіналу) на підставі наказу N° 10 від 09.04.2001.

Не підтверджено факт виконання робіт в умовах, передбачених Списком N° 2, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов 'язаних з виконанням своїх трудових обов`язків, що передбачено пунктом 2 Порядку застосування Списків N° 1 і N° 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 18.11.2005 N° 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 з N° 1451/11731.

Одночасно повідомляємо, що в ЕПС відсутня інформація про зміну назви посади - набирач на складально-рядковідливних машинах - лінотипіст.

Суд вказує, що згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 ЗУ №1058-IV).

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 24 ЗУ №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - ЗУ №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наведене узгоджується також з положеннями ч. 1 ст. 48 КЗпПУ (в редакціях в період роботи позивача).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Суд вказує, що аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 (режим доступу в ЄДРСР: 72694515), від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а (режим доступу в ЄДРСР: 81759373), від 20.02.2020 у справі №415/4914/16-а (режим доступу в ЄДРСР: 87713327), від 31.03.2020 у справі №446/656/17 (режим доступу в ЄДРСР: 88534729), від 21.05.2020 у справі №550/927/17 (режим доступу в ЄДРСР: 89352934), від 16.06.2020 у справі №682/967/17 (режим доступу в ЄДРСР: 89869028), від 19.06.2020 у справі № 359/2076/17 (режим доступу в ЄДРСР: 89928311), від 26.10.2022 у справі № 345/4297/17 (режим доступу в ЄДРСР: 106988260), від 18.11.2022 у справі №560/3734/22 (режим доступу в ЄДРСР: 107399267), від 06.07.2023 у справі №200/5813/20-а (режим доступу в ЄДРСР: 112029756).

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992 року.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно п. 4.2. Порядку №442 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінилися докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно Роз`яснень про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року №205, в окремих випадках за скрутного фінансово- економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 10.06.2019 по справі №559/150/17 провадження №К/9901/15392/18, вказуючи, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 по справі №352/547/16-а та постанові від 10.07.2018 у справі №227/545/17,вказуючи, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (абзац 1 пункт 20 Порядку №637).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу: професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (абзац 2 пункт 20 Порядку №637).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Однак, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 ,від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі , ' №159/4178/16-а.

Тобто, уточнюючі довідки мають надаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України також в постанові від 10.09.2013 у справі № 21-183а13 , від 14.04.2018 у справі № 164/1993/14-а , від 19.06.2018 у справі № 592/5846/17 , від 25.09.2018 у справі №242/65/17 та ін.

При дослідженні наданих матеріалів судом встановлено, що записами трудової книжки НОМЕР_5 від 01.03.1985 підтверджено періоди роботи Позивача з 01.10.1999 по 15.03.2001, з 09.04.2001 по 23.09.2007 (включно) в Богодухівській друкарні на посадах учнем лінотипного набору, лінотипістом по 5-му розряду.

Суд вказує, що вказані періоди стажу не містять виправлень або дописок, вказані періоди стажу містять відповідні печатки підприємств, достовірність яких відповідачем не спростовується, містять посилання на первинні документи, та виконані акуратно та без жодних виправлень

Тобто, на думку суду, позивач має належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_6 в якій містяться всі необхідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Окрім трудової книжки, в пенсійній справі позивача наявна довідка N° 6 від 01.10.2024. видана КП Харківської обласної вади "Богодухівська друкарня" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, якою підтверджено періоди роботи позивача з 01.10.1999 по 15.03.2001, з 09.04.2001 по 23.09.2007.

Згідно довідки N° 6 від 01.10.2024 за періоди роботи з 01.10.1999 по 15.03.2001, з 09.04.2001 по 23.09.2007 виконувала набирання тексту на лінотипі (складально-рядковідливній машині), та формування наборів свинцево-оловяних рядків для друкарських форм високого друку. Огляд, чистка та замазування робочих поверхонь машин, перенос та підвішування на висоту злитків, набирання та відливання рядків, зняття шлаків спеціальною ложкою, піднос гранок, отримання відкоригованих відбитків, розміщення рядків на місцях замовлянь за професією лінотипіст (набирач на машинах).

В довідці № 6 від 01.10.2024 зазначено періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія, посада на якій працювала позивач; характер виконуваної роботи; найменування списку, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, а також зазначено накази про атестацію робочих місць від 07.09.1997 та 24.09.2002.

Судом також встановлено, що позивач надавала до територіального органу ПФУ наказ про атестацію робочого місця від 17.09.1997 №35.1.1, наказ про атестацію від 17.09.1997 № 35.1, наказ про атестацію робочого місця від 24.09.2002 №30.1.1, наказ про атестацію від 24.09.2002 №30.1, картку умов праці, протокол вимірювання метеорологічних факторів від 19.09.1997, протокол вимірювання шуму та вібрації від 19.09.1997, протокол дослідження повітря закритих приміщень від 17.09.1997, протокол № 1 від 24.09.2002, протокол дослідження повітря закритих приміщень №1 від 24.09.2002, протокол вимірювання шуму та вібрації № 1 від 24.09.2002, протокол вимірювання метеорологічних факторів № 1 від 24.09.2002, картку умов праці до протоколу № 1 від 24.09.2002, приказ № 8 від 14.03.2001, приказ № 10 від 09.04.2001, приказ №19 від 01.06.2001, довідку №18 від 24.06.2021.

Вказана професія передбачена Списком №2, виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року так і наступними Списком № 2 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року

До робіт і посад, які пов`язані із шкідливими і важкими умовами праці віднесені посада складача на складально - рядковідливних машинах (Постанова №162 від 11.03.1994) та посада набирача на складально-рядковідливних машинах, відповідно (Постанова № 36 від 16.01.2003)

Щодо твердження відповідача, що з 09.04.2001 по 24.09.2007 не підтверджено факт виконання робіт в умовах, передбачених Списком № 2, не менше 80 відсотків робочого часу.

Однак, як встановлено судом, довідкою № 6 від 01.10.2024 підтверджено, шо позивач працювала повний робочий день.

Суд вказує, що з 01.01.2004 набрали чинності положення Закону №1058-ІУ і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що довідка форми ОК-5 - це сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб (автоматизованого банку відомостей, створеного для ведення обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, ведення якого забезпечує Пенсійний фонд України).

Довідка ОК-5 формується за будь-який період, починаючи з 2000 року, та містить відомості про суми заробітку для нарахування пенсії і страховий стаж.

При цьому, довідка ОК-5 надається особі, яка особисто звернулася до органів Пенсійного фонду України, при пред`явленні нею паспорта, довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтва про загальнообов`язкове соціальне страхування чи пенсійного посвідчення.

Наведене узгоджується, зокрема, з положеннями ст.ст. 14, 21 Закону N° 1058-IV.

Відповідно до ч.6 ст. 21 Закону № 1058-IV відомості про застраховану особу подаються до органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

В контексті положень статті 106 Закону №1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Виходячи з положень вказаних в Законі № 1058-IV найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство- страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Позивач же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків (єдиного внеску).

Судом встановлено, що в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма Ок-5) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії наявна інформація про те, що КП ХОР «Богодухівська друкарня» починаючи з 1999 року сплачувало страхові внески за повні місяці роботи ОСОБА_1 .

Також, довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 24.06.2021 року N° 16. приказом N° 19 від 01.06.2001 року, приказом N° 10 від 09.04.2001 підтверджено, що позивач працювала повний робочий пень та посаді лінотипіста .

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні докази, що позивач працювала на умовах повного робочого дня, отже відпрацювала більше ніж 80% робочого часу.

Більш того, КП ХОР «Богодухівська друкарня» подавало звітність по спеціальному стажу саме за Списком №2 за ОСОБА_1 до персоніфікованого обліку, що підтверджено копією довідки ОК-5 ОСОБА_1 .

Так, відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 р. за №460/26905, визначено довідник кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства. Зазначеним довідником встановлено код підстав для обліку спец стажу за № ЗПЗОІЗБІ, до якого відносяться працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Щодо твердження відповідача, що в ЕПС відсутня інформація про зміну назви посади - набирач на складально-рядковідливних машинах - лінотипіст.

Згідно Академічного тлумачного словника української мови (http://sum.in.ua) лінотипіст це робітник-складач, який працює на лінотипі.

В свою чергу, лінотип це складальна рядковідливна машина, яка складала й відливала суцільні рядки тексту.

Робота лінотипіста та робота складача рядковідливних машин є тотожними і віднесені до Списку N°2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд вказує, що вищезазначене підтверджується постаново Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі N° 300/1347/19

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі N° 500/2309/19 встановлено, що: «Виходячи із роз`яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати N° 5/8 від 02.04.1976р. «Про порядок застосування затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року N° 1173 списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах», слідує, що назва посади «машинний наборщнк», «лінотипіст», «наборщнк на машинах «Лінотип», «наборщнк-лінотипіст», «складач на рядковідливних наборних машинах» є різними назвами однієї і тієї ж професії.»

Крім того, в наказах про результати атестації робочих місць за умовами праці від 17.09.1997 N° 35.1.1 та від 24.09.2002 N°30.1.1 зазначено, що лінотипіст (набирач на складально-рядковідливній машині) має право на пільги та компенсації передбачені чинним законодавством та має право на пенсійне забезпечення по Списку N2.

Отже, з наказів від 17.09.1997 N° 35.1.1 та від 24.09.2002 N°30.1.1 вбачається, що посада лінотипіста та набирача на складально-рядковідливній машині є тотожними професіями та відносяться до Списку N°2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Щодо твердження відповідача про те, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за професією учня лінотипного набору лінотипного цеху не передбачено списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_6 від 01.03.1985 позивач з 01.10.1999 прийнята учнем лінотипного набору.

Згідно приказу №38 від 12.10.1999 року ОСОБА_2 переведено для навчання учня лінотипіста в лінотипний цех на роботу з 8-ми годинним робочим днем з 01.10.1999 року строком на 3 місяці.

Тобто, фактично з приказу N° 38 вбачається, що ОСОБА_1 працювала учнем лінотипіста всього 3 місяці, а в подальшому виконувала роботу лінотипіста.

В приказі 22 від 19.06.2000 зазначено, що рахувати в тарифній відпустці лінотипістку ОСОБА_3

Згідно приказу N° 8 від 14.03.2001 зазначено, що ОСОБА_4 звільнена з посади лінотипіста за власним бажанням з 15.03.2001 року.

Також, під час роботи учня лінотипіста (3 місяці) позивач фактично виконувала обов`язки, пов`язані з роботою на рядковідливних машинах, в умовах, аналогічних умовам праці лінотипіста, що дає право позивачу на зарахування періоду роботи з 01.10.1999 по 15.03.2001 до Списку N° 2,

Крім того, довідкою № 6 від 01.10.2024 підтверджено, що за період роботи з 01.10.1999 по 15.03.2001 позивач виконувала роботу набирання тексту на лінотипі (складально-рядковідливній машині), та формування наборів свинцево-олов`яних рядків для друкарських форм високого друку. Огляд, чистка та замазування робочих поверхонь машин, перенос та підвішування на висоту злитків, набирання та відливання рядків, зняття шлаків спеціальною ложкою, піднос гранок, отримання відкоригованих відбитків, розміщення рядків на місцях замовлянь.

Суд також зазначає, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно п. 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Вказані записи в трудовій книзі містять посилання на первинні документи, записи завірені печатками.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівників підприємств.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 (режим доступу в ЄДРСР: 72366973). Також, аналогічну позицію було висловлено Верховним Судом в постанові від 23 липня 2019 року у справі № 537/53/17 (режим доступу в ЄДРСР: 83243855) та в постанові від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17 (режим доступу в ЄДРСР: 76700064), в постанові від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а (режим доступу в ЄДРСР: 104258232)

Суд також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 17.07.2018 у справі №220/989/17 , згідно якої підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження Факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Наведена позиція також висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, в постанові від 09.08.2019 по справі №654/890/17.

Постанова Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі №638/18467/15-а містить висновки про те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, на думку суду, позивачем було вчинено усі дії та подано усі можливі документи, необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача за Списком №2 з 01.10.1999 по 15.03.2001, з 09.04.2001 по 23.09.2007 до пільгового стажу.

Щодо наявності підстав для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 ЗУ № 1788.

Суд вказує, що відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. у редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком жінки, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Враховуючи оспорювані відповідачем період з 01.10.1999 по 15.03.2001, 09.04.2001 по 23.09.2007 позивач матиме 7 років 11 місяців пільгового стажу за Списком № 2, тобто більше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, тому позивачка має право на зменшення віку на 3 роки, передбаченого ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - 55 років.

У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що пПозивач має право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. «б» ст. 13 ЗУ №1788, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 віл 23.01.2020, у 52 роки, тобто зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки.

Зауважень до загального страхового стажу у відповідача немає.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 року таким законом є, насамперед Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV який був прийнятий після Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - ЗУ №1788-ХІІ).

Отже, оскільки і ЗУ №1058-IV і ЗУ №1788-ХІІ регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми ЗУ №1058-14 як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми ЗУ №1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у ЗУ №1058-14

Водночас із цим, існують виключення з наведеного загального правила.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком жінки, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N«2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було запроваджено правила поетапної зміни показника вікового цензу, за яким жінки, які народилися 1 жовтня 1969 року і пізніше - набували право на пенсію по досягненню 55 років. Максимальний віковий ценз для жінок з 50 років було збільшено до 55 років.

Згідно п. 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались п. «б» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, п. 2 ч. 2 ст.114, якою встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше ЗО років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались одночасно двома законами, а саме: п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VІІІ".

Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-УІІІ.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із п. З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N° 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;''.

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-УІІІ).

Відносно позивачки правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років (для жінок, що народилися з 1 жовтня 1969 року) за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05 - найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Звертаємо увагу Суду, що Конституційний Суд у рішенні від 23.01.2020 року №1- р/2020 вказує:

«Вирішуючи порушені в конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходить з такого. У Конституції України встановлено, що Україна є правовою державою (стаття 1); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8). За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 7 лютого 2018 року N° 1 -р/2018).

Європейська Комісія „За демократію через право" (Венеційська Комісія) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року у Доповіді „Верховенство права" вказала, що основними критеріями розуміння верховенства права, зокрема, є: доступність закону (закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним), питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; рівність перед законом, влада має здійснюватись у правомірний, справедливий та розумний спосіб; елементами верховенства права є: законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; юридична визначеність; заборона свавілля; рівність перед законом.

У такому контексті верховенство права означає, що органи державної влади не можуть діяти свавільно та зобов`язані дотримуватись правил, які даватимуть можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах. На підставі зазначеного особа може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017року N° 2-р/2017). У контексті статті 8 Конституції України юридична визначеність забезпечує адаптацію суб`єкта правозастосування до нормативних умов правової дійсності та його впевненість у своєму правовому становищі, а також захист від свавільного втручання з боку держави у сферу його прав. Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування).

Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа залежно від обставин повинна мати можливість орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних юридичних наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію».

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, ухваленою Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Позивачка має 25 років 3 місяці 15 днів загального стажу (підтверджено пенсійним органом) та враховуючи оспорюванні відповідачем період з 01.10.1999 по 15.03.2001, з 09.04.2001 по 23.09.2007 - 7 років 11 місяців пільгового (робота за Списком №2).

Тобто, позивач мас необхідний спеціальний та загальний стаж роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.

У зв`язку з вищезазначеним ОСОБА_1 мас право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. «б» ст. 13 ЗУ №1788, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 віл 23.01.2020. у 52 роки, тобто зі зменшенням пенсійного віку на З роки.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.12.2024 р. № 27 від 10.10.2024.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що судом скасовано рішення відповідача, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

Щодо вимоги допустити до негайного виконання рішення Суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням. Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні суду звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи судом не ухвалено рішення про стягнення певних сум з відповідача, відсутні підстави для звернення рішення суду до негайного виконання.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Висновки аналогічного характеру викладені у додатковій постанові Верховного Суду по справі № 235/7638/16-а від 31.07.2018.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Беручи до уваги викладене та враховуючи, що на даний час відсутні підстави вважати, що відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не буде виконане рішення суду по даній справі, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт.

Суд вказує, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А,м. Кропивницький,Кропивницький р-н, Кіровоградська обл.,25001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () № 27 від 10.10.2024, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А,м. Кропивницький, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл.,25001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн.48 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.