Справа № 240/15012/24
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/15012/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку пенсії із застосуванням для обчислення пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки, яка оформлена у відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №16104-14441/Б-02/8-0600/24 від 20.06.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з 30.04.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки, із урахуванням раніше виплачених коштів.

В позовній заяві позивач стверджує, що з 2014 року отримував пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". З 30.04.2024 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після призначення іншого виду пенсії відповідачем протиправно не було застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, що призвело до призначення пенсії у меншому розмірі ніж передбачено законом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

13.09.2024 до Житомирського окружного адміністративного суду за вх. №50487/24 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивача було переведено із пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідачем вказано, що пенсію позивача обраховано на підставі частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розмірі середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, посилаючись на те, що при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата, визначена частиною 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 з 2014 року була призначена пенсія за вислугу років згідно з Законом №1788-ХІІ.

Отже, пенсія ОСОБА_1 у 2014 році була призначена у порядку, визначеному Законом №1788-ХІІ.

30.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.

Позивача було переведено з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону №1788-ХІІ на пенсію за віком, обчислену за нормами Закону №1058-IV. При перерахунку пенсії застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки в сумі 3764,40 грн, який на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 з 01.03.2019 збільшено на 1,17, від 01.04.2020 №251 - на 1,11, від 22.02.2021 №127 на 1,11, від 16.02.2022 №118 на 1,14, від 24.02.2023 №168 на 1,197 та від 23.02.2023 №185 на 1,0796, що становить 7994,47 грн. Роз`яснено, що застосування для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відбувається лише у випадку призначення пенсії.

Суд вважає помилковими твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV, у редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV, у редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, частина 3 статті 45 Закону №1058-IV регулює питання переведення з одного виду пенсії на інший, які призначаються за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як було встановлено судом, пенсія ОСОБА_1 у 2014 році була призначена за Законом №1788-ХІІ.

Отже, у 2024 році пенсія ОСОБА_1 за Законом №1058-IV призначалася вперше, тому при визначенні розміру пенсії слід було використовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021 та 2022 роки, як це передбачено абзацом четвертим частини 2 статті 40 Закону №1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду №876/5312/17 від 31.10.2018.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону №1058-IV. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі освіти України за три календарні роки, що передують року звернення.

Таким чином, отримуючи пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII позивач не користувався жодним із видів пенсій, встановлених Законом №1058-IV, тому отримавши у квітні 2024 року пенсію за віком, позивач використав право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону №1058-ІV вперше, та перейшов з одного виду пенсії на інший.

Підсумовуючи вказане, у випадку, коли особі призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за вислугу років передбачена іншим законом, ніж пенсія за віком.

Враховуючи викладене, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки, з моменту призначення пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій, у зв`язку з чим суд задовольняє адміністративний позов.

Водночас, у позові було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Розглянувши зазначену вимогу позивача, суд зазначає наступне.

Абзацом першим частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За визначенням частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що у позовній заяві зазначено орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 6968,96 грн, з яких 968,96 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

24.07.2024 між адвокатом Верещаком В.М. та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.51-53).

Пунктом 1 вказаного Договору визначено, що за цим Договором адвокат приймає на себе доручення Клієнта про надання останньому правничої допомоги щодо оскарження бездіяльності ГУ ПФУ в Житомирській області при призначенні пенсії за віком та представництва законних інтересів Клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у порядку та строки обумовлені Сторонами відповідно до умов договору.

Підпунктом 4.1 Договору передбачено, що за надання правничої допомоги Клієнт виплачує Адвокату фіксований гонорар в сумі 6000 грн.

24.07.2024 адвокатом було складено розрахункову квитанцію №24-07/24 про сплату гонорару за договором правничої допомоги від 24.07.2024 (а.с.54).

Згідно з частинами 1, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до матеріалів справи надано: договір про надання правничої допомоги від 24.07.2024 (а.с.51-53), ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.55), розрахункову квитанцію від 24.07.2024 №24-07/24 (а.с.54).

Судом встановлено, що адвокат Верещак В.М. надавав правничу допомогу у справі №240/15012/24 з часу подання позовної заяви і до прийняття судом рішення за результатами розгляду справи, що в цілому свідчить про те, що обсяг правничої допомоги, що був наданий адвокатом Верещаком В.М., є співмірним із визначеним сторонами розміром гонорару у сумі 6000,00 грн.

У справі "Бєлоусов проти України" (заява №4494/07, пункти 115-116) ЄСПЛ (Суд) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними" (див. рішення у справі "Савін проти України", заява №34725/08, пункт 97).

Схожої думки притримується Верховний Суд у постанові від 23.01.2025 у справі №240/32993/23 (пункти 54, 55 постанови) та вказує на підхід Верховного Суду щодо застосування положення частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, який застосовано Верховним Судом у постановах від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 та від 05.03.2021 у справі №200/10801/19-а, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги представника позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з 30.04.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки, із урахуванням раніше виплачених коштів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 968,96 грн та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

03.04.25