Справа № 580/2407/25
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року справа № 580/2407/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув адміністративну справу №580/2407/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» (проспект Любомира Гузара 44, м. Київ, 03065, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

05.03.2025 вх.№11317/25 позивач у позовній заяві просить:

- визнати протиправною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» щодо ненадання повної, точної та достовірної інформації на інформаційний запит від 03.03.2025 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» надати повну, точну та достовірну інформацію на інформаційний запит від 03.03.2025 ОСОБА_1 .

10.03.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Оператор ГТС України» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, розгляд справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі.

25.03.2025 вх.№14830/25 відповідач, керуючись ст.44 та 238 КАС України, клопотав про закриття провадження у справі, вважає що не є суб`єктом владних повноважень, між сторонами відносини мають цивільно-правовий характер і не пов`язані зі сферою публічно-правових відносин у зв`язку із наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

25.03.2025 вх.14944/25 позивач у запереченні на клопотання вказала: згідно Статусу відповідача - це самостійний суб`єкт господарювання, який є розпорядником запитуваної інформації у розумінні п.4 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон №2939), тому просила відмовити у задоволенні клопотання про закритття провадження у справі.

Суд закриває провадження у справі (ч.1 ст.238 КАС України): 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновки Верховного Суду України у справі №800/301/16).

ВПВС у справі № 990/150/23 у п.28 постанови зазначає: реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту; п.33 - звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права; п. 37 зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову; п.43 - формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України.

Суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, що б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №826/8803/15.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення порушеного права особи і вправі обрати найбільш ефективний спосіб захисту такого права, який відповідає характеру порушення з урахуванням обставин конкретної справи, однак, перебирання непритаманних суду повноважень суб`єкта владних повноважень неможливе за відсутності всіх умов, необхідних для втручання у дискреційні повноваження відповідного суб`єкта. Рішення, яке приймається суб`єктом владних повноважень у межах його дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає всім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (№800/426/17) під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень варто розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Верховний Суд у справі №480/8344/22 висновує: у практиці вирішення приватно-правових спорів підлягає застосуванню доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), що базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці); в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться засада добросовісності як одна із складових верховенства права; під час вирішення деяких категорій публічно-правових спорів також варто виходити з того, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин; поведінкою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Аналіз енциклопедичної та наукової літератури дозволяє виокремити наступні характерні ознаки комунікації: наявність щонайменше двох суб`єктів (індивідів, груп або організацій), які взаємодіють між собою; передбачає передачу чи обмін інформацією, що може відбуватися у формі мовлення, писемного тексту, жестів, символів тощо; метою комунікації є забезпечення ефективного обміну інформацією, знаннями, емоціями та ідеями між учасниками комунікативного процесу для досягнення взаєморозуміння, співпраці та гармонійної соціальної взаємодії; відбувається через різноманітні засоби і канали (мовлення, письмо, технічні засоби), а також через паралінгвістичні елементи (жести, міміка, тон голосу); в процесі комунікації здійснюється вплив на учасників, що може викликати зміни в їхній поведінці. [ Кривенко В.В . Комунікація: поняття, сутність, зміст / https://visnyk-juris-uzhnu.com/wp-content/uploads/2024/09/11.pdf; С.76 Науковий вісник Ужгородського Національного Університету, 2024].

У Річному звіті за результатами моніторингу виконання ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» Програми відповідності за 2023 рік у п. 5.1 абзацом четвертим пункту 8.5 Програми відповідності, визначений перелік відомостей, що підлягають обов`язковому розміщенню Оператором ГТС на веб-сайті українською та, у визначених законодавством випадках, англійською мовами; у п.5.2 передбачений Перелік інформації, що вимагається для забезпечення прозорості діяльності Оператора ГТС та підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті, а також відповідальні співробітники за обробку та направлення відповідної інформації, та строки оприлюднення такої інформації, затверджені наказом Товариства від 24.12.2020 № 1042 «Про забезпечення процесів з обробки, направлення та публікації інформації, що підлягає розміщенню на офіційному веб-сайті Товариства» (зі змінами, внесеними наказом Товариства від 21.01.2021 № 51 та від 15.06.2021 № 503). Відповідно до листа Міністерства енергетики України від 30.03.2022 № 26/1.3-24.1-4012 стосовно рекомендацій щодо внесення змін до комунікаційної політики установ і підприємств енергетичної сфери інформація щодо надходжень від газовидобувних підприємств, руху газу до/від оператора газосховищ та потоку газу до операторів газорозподільних систем не публікується. Публікація Товариством інформації здійснюється з урахуванням обмежень, передбачених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.03.2022 № 349 щодо захисту інформації, яка в умовах воєнного стану може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, у тому числі щодо об`єктів критичної інфраструктури; у п. 5.3 передбачено, що на виконання доручення Міністерства енергетики України, наданого у листі від 30.03.2022 № 26/1.3-24.1-4012, наданого з огляду на вимоги підпункту 2 пункту 3 Рішення з окремих питань витягу з протоколу № 49 засідання Кабінету Міністрів України від 21 березня 2022 року, з метою запобігання поширенню дезінформації та забезпечення єдиної інформаційної політики в період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з подальшими змінами), Оператором ГТС України було обмежено (тимчасово видалено), зокрема, таку інформацію, що оприлюднювалась на офіційному веб-сайті: схему газотранспортної системи; перелік фізичних точок входу/виходу газотранспортної системи України з прив`язкою до віртуальної точки входу/виходу; обсяг технічної потужності фізичних точок входу та виходу до/з ГТС; графік ремонтних робіт (інформацію про час та місце проведення робіт, запланованих у 2022 році); 10-річний план розвитку газотранспортної системи, а також інформацію щодо його виконання; відповідно до п 5.4 протягом звітного періоду оприлюднення інформації здійснювалось з урахуванням особливостей, передбачених постановою НКРЕКП від 26.03.2022 № 349 «Щодо захисту інформації, яка в умовах воєнного стану може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, у тому числі щодо об`єктів критичної інфраструктури», з урахуванням змін внесених постановою НКРЕКП від 20.04.2022 № 384. Оператор ГТС вжив всі заходи для тимчасового обмеження доступу до інформації, поширення якої може становити загрозу безпеці критичній енергетичній інфраструктурі компанії. З цією метою компанія повністю або частково обмежила доступ до інформації на корпоративному веб-сайті компанії: 10-річний план розвитку; виконання плану розвитку ГТС; водневі технології; графік ремонтних робіт; інфраструктурні проекти; номінації (частково); нормативні акти (частково); облік газу (частково); оперативні добові дані (частково); основні факти (частково); платформа прозорості (частково); поточні проекти; розташування газопроводів територією України; структура компанії; технічні дані; точки та потужності; якість газу; нейтральність балансування (частково); здоров`я та безпека (частково, є загальна кількість та види дозвільної документації, а дозволи - приховані); екологія та довкілля (частково, є загальна інформація, звіти приховані); платформа прозорості (частково); дописи на сторінці компанії в Fb, Twitter, Linkedin. Згідно з п. 4.2 Оператором ГТС протягом звітного періоду застосовувався принцип недискримінаційності, зокрема, до наступного переліку внутрішніх процесів: приєднання до газотранспортної системи; надання послуг з транспортування природного газу; балансування та оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою; виставлення рахунків за надані послуги; комунікація із прямими споживачами та замовниками послуг з транспортування природного газу; надання інформації, обов`язковість надання якої встановлена законодавством (з урахуванням особливостей оприлюднення інформації під час воєнного стану). Згідно з п.4.7 Оператор ГТС присвоює кожному суб`єкту ринку природного газу код користувача платформи та створює на ІП інтерфейс такого користувача відповідно до його статусу суб`єкта ринку природного газу (постачальник, оператор газорозподільної системи, оптовий продавець/покупець, оператор газосховищ тощо), про що повідомляє суб`єкта ринку. Для інших користувачів ІП доступна для перегляду публічної інформації без права вчинення дій. На вебсайті Товариства за посиланням https://tsoua.com/kliyentam/yakstatykliyentom/informatciina-platforma/ розміщена детальна інформація щодо правил надання доступу до ІП Оператора ГТС; інформація щодо необхідних документів для отримання доступу до ІП; розміщено посилання за допомогою якого відбувається вхід до системи IPlatforma, а також інструкція щодо входу та налаштування роботи в ІП; налаштовано інструмент API (Application Programming Interface, програмний інтерфейс додатку), що дозволяє формувати та завантажувати файл-звіти стандартизованої форми, а також автоматичний обмін цими файлами через безпечний протокол обміну. Товариством забезпечено розробку окремих робочих інструкцій для користувачів ІП Оператора ГТС: монітор постачальника у системі IPlatforma; ведення основних даних про споживачів у системі IPlatforma; повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника/постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання; перегляд та вивантаження даних споживачів у системі IPlatforma для звірки; внесення прогнозних та фактичних даних. Відповідно до п.5.9 протягом звітного періоду Оператором ГТС укладались договори, що містять положення, що зобов`язують постачальників, які отримують конфіденційну інформацію від Оператора ГТС, зберігати таку інформацію у таємниці і не розкривати її третім сторонам. Зобов`язання щодо дотримання конфіденційності залишається чинним упродовж та після закінчення строку дії договірних відносин до тих пір, поки відповідна конфіденційна інформація не буде публічно розкрита на законних підставах, або якщо інше не передбачено самим договором. До комерційної таємниці Оператор ГТС належить, серед іншого, умови та зміст контрактів, договорів, угод (якщо це передбачено у контрактах, договорах, угодах за винятком відомостей, що оприлюднюються відповідно до законодавства) та інформація про виконання контрактів, договорів, угод. / https://tsoua.com/wp-content/uploads/2024/07/Richnyj-zvit-za-rezultatamy-monitoryngu-vykonannya-TOV-%E2%80%9COperator-gazotransportnoyi-systemy-Ukrayiny%E2%80%9D-Programy-vidpovidnosti-za-2023-rik-.pdf

EIC-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ENTSOG) з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу. Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. EIC-коди, видані уповноваженим органом їх видачі за межами України, місцевим видавничим бюро, є дійсними на території України та приймаються оператором газотранспортної системи. З інформацією щодо присвоєння EIC-кодів операторами газорозподільних систем можна ознайомитися на сайті 104.ua, а також безпосередньо у відповідного оператора газорозподільної системи (https://tsoua.com/kliyentam/yak-staty-kliyentom/eic-kody/; https://gas.ua/uk/home/find-account). ЕІС-код - це унікальний 16-значний ідентифікатор, що присвоюється кожній точці споживання газу в Україні, що містить інформацію про регіон та постачальника газу до споживача. Оператор ГТС надає можливість всім споживачам газу в Україні в онлайн режимі перевірити наявність постачальника в Інформаційній платформі (https://tsoua.com/kliyentam/pereviryty-nayavnist-postachalnyka/). Запровадження ЕІС-кодів в Україні є важливим кроком до адаптації до європейських стандартів, що сприятиме ефективнішому функціонуванню енергетичного ринку. Його наявність забезпечує швидкий доступ до необхідних послуг, що спрощує життя як побутовим, так і непобутовим споживачам (https://groshi.novyny.pro/news/zhkg/yevropeyski-standarti-v-ukrajini-shcho-take-eis-kod-ta-yak-yogo-znayti-10421.html).

У Типовому договорі розподілу природного газу Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз», в подальшому «Оператор ГРМ», та Споживач враховують, що ЕІС-код - персональний код ідентифікації Споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку природного газу (за необхідності), присвоєний Оператором ГРМ в установленому порядку, що обліковується Оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС); підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб Споживача, з яким укладений договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений Оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Регулятора від 30 вересня 2015 року № 2493; наявність підтвердженого обсягу природного газу Споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома Споживача - його постачальником. Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником Споживача. Споживач (крім побутового) зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику (ПрАТ «Уманьгаз» / https://umangaz.com.ua).

Суд за перевірених доводів не встановив підстав для закриття провадження у справі, позаяк клопотання відповідача є немотивованим - не містить покликання на конкретну норму права ст.238 КАС України, а у листі-відповіді від 04.03.2025 за результатом розгляду інформаційного запиту від 03.03.2025 немає покликання на Закон №2939 у контексті, зокрема: чи є отримувач інформаційного запиту ОСОБА_1 - розпорядником запитуваної інформації у контексті статутної діяльності суб`єкта господарювання; яка інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2939; чи є запитувана інформація готовою і доступною (у тому числі у табличній формі); окреслення причин, у зв`язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений Законом №2939 строк; немає згадки про повідомлений споживачем власний ЕІС - код щодо можливоті перегляду та вивантаження даних споживачів у системі IPlatforma для звірки; не йдеться про недотримання/дотримання вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону №2939; не вказано - розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблений запит; розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обгрунтуванні позову зазначено: листом від 04.03.2025 відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації, чим порушив законні права та інтереси позивача. Позивач покликається на зміст ст.1, 3, 5, 12,п.2 ч.1 ст.13, ст.16, ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

24.03.2025 вх.№14822/25 представник відповідача зазначив, що вимоги є безпідставними і такими, що не належить задовольняти. Запит розглянутий, у відповіді від 04.03.2025, надана з урахуванням вимог п.9 ч.2 ст.22 Закону України «Про ринок природного газу» - оператор газотранспортної системи зобовязаний забезпечувати конфіденційність інформації, одержаної під час здійснення господарської діяльності, Оператор ГТС розяснив неможливість надання інформації у табличній формі щодо показів за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 переданої Оператору ГТС оператором ГРМ ПрАТ «Уманьгаз» стосовно певного ЕІС - коду у зв`язку з відсутністю у Оператора ГТС відповідних правових підстав.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що 03.03.2025 в інформаційному запиті ОСОБА_1 просила ТОВ «Оператор ГТС України» () ненадати точну, повну та достовірну інформацію у табличній формі: які покази за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 передано оператору ГТС оператором ГРМ ПрАТ «Уманьгаз» щодо ЕІС - коду, просила відповідь направити у пятиденний термін на електронну адресу.

Суд встановив, що у листі від 04.03.2025 №ТОВВИХ-25-3517 «про надання інформації» ТОВ «Оператор ГТС України» зазначив, зокрема: є оператором газотрансортної системи; між замлвником послуг транспортування - оператором газорозподільної системи ПрАТ «Уманьгаз» та ТОВ «Оператор ГТС України» існують договірні взаємовідносини - укладений договір транспортування природного газу в Типовій формі, затвердженій постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497; відповідно до п.5.1-5.2 Переліку відомостей, що становлять комерційну таємницю та/або конфіденційну інформацію ТОВ «Оператор ГТС України» від 05.11.2024 №24 інформація про умови та зміст контрактів, договорів, угод, їх виконання є інформацією з обмеженим доступом; інформація за договорм транспортування природного газу не належить передачі чи розголошенню третій особі за відсутності згоди замовника послуг транспортування ПрАТ «Уманьгаз».

Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 № 3010 прийнято рішення про сертифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» () як сертифікованого оператора газотранспортної системи України. Висновок Секретаріату містить оцінку достатності повноважень НКРЕКП щодо регуляторного нагляду за діяльністю Оператора ГТС у разі застосування до нього моделі відокремлення ISO. Стаття 41 Газової директиви передбачає надання додаткових повноважень та обов`язків національному регулятору в разі обрання моделі ISO для сертифікації Оператора ГТС. У цьому аспекті Секретаріат зазначає, що стаття 4(4) Закону України «Про ринок природного газу» транспонує статтю 41(3)(a), (b) та (d) Газової директиви у національне законодавство України. Роль НКРЕКП у моніторингу поведінки публічних осіб, таких, як власник ГТС, а також його спроможності схвалювати договори та врегулювувати спори між державним органом як власником системи ГТС та Оператором ГТС була додатково посилена Законом про відокремлення, що вносить зміни до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v3010874-19#Text).

07.09.2022 у цивільній справі № 705/1423/22 провадження № 2/702/217/22 позов ОСОБА_3 до ТОВ «Оператор ГТС України» (, м. Київ, просп. Любомира Гузара, 44) ЄДРСР 106112254 про захист прав споживачів суд залишив без розгляду. У цивільній справі № 705/5314/18 провадження № 8/702/2/22 за позовом ОСОБА_1 здійснюється перегляд ухвали за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Уманьгаз Збут» про визнання недійсною довідки та зобов`язання вчинити дії. У справі № 580/10614/24 стягнуто з ТОВ «Уманьгаз збут» () в дохід державного бюджету України (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Право бути почутим є ключовим принципом «належного врядування» в демократичній державі. Перш ніж орган публічної влади ухвалить адміністративне рішення, яке стосується прав чи інтересів певної особи, їй повинна бути надана можливість висловити свої міркування та надати органу публічної влади інформацію і свої аргументи. Процедури й питання, що потребують розгляду, залежать від того, чи стосується адміністративне рішення індивідуальних або колективних інтересів. Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом (https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).

Згідно зі ст.64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до ст.32 Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.34 Контитуції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Згідно зі ст.3 Закону України від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ст.15 Закону № 393/96-ВР). Відповідно до ст.12 Закону України від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження», «Про адміністративну процедуру». Якщо вирішення питань, порушених у заявах (клопотаннях) і скаргах громадян, належить до предмета регулювання Закону України «Про адміністративну процедуру», вони розглядаються у порядку, встановленому зазначеним Законом України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

НКРЕКП як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) на ринку природного газу, відповідно до частини першої статті 8-1 Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (Закон № 329-VIII) здійснює державний енергетичний нагляд (контроль) на ринку природного газу. Невиконання або неналежне виконання Оператором ГРМ затвердженого плану розвитку газорозподільної системи (інвестиційної програми) є порушенням Ліцензійних умов, що дає підстави для накладення штрафу НКРЕКП відповідно до частини першої статті 59 Закону № 329-VIII. Обов`язки, що виникають з інвестиційної програми, стосуються виконання Оператором ГРМ затверджених заходів на виконання Ліцензійних умов, не підміняють обов`язків забезпечувати встановлення лічильників газу для населення відповідно до статті 2 Закону України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; такі обов`язки є взаємопов`язаними, але не тотожними обов`язками Оператора ГРМ, оскільки мають різний характер і сфери застосування. Наявність фінансових труднощів та дія воєнного стану не звільняє Оператора ГРМ від виконання обов`язків щодо встановлення лічильників газу та проведення обов`язкових розрахунків з Оператором ГТС (висновки ВС у справі № 440/15033/23). НКРЕКП виконує адміністративні функції, спрямовані на підтримання стабільності та надійності роботи ринку природного газу, що включає моніторинг виконання договірних зобов`язань та застосування санкцій до учасників ринку природного газу. Цілісність ГТС - стан ГТС, за якого тиск і фізико-хімічні показники природного газу залишаються в межах між мінімальним та максимальним рівнями, визначеними оператором ГТС, що технічно гарантують транспортування природного газу (п.47 ч.1 ст.1 Закону №329-VIII). Постановою НКРЕКП від 29.11.2019 №2586 «Про транспозицію положень актів Європейського Союзу та Енергетичного Співтовариства на ринку природного газу України» транспоновано положення актів ЄС та ЕС на ринку природного газу, офіційний переклад яких здійснений Урядовим офісом координації європейської та євроатлантичної інтеграції 25.11.2019: Регламент (ЄС) 312/2014 від 26.03.2014 про Мережевий кодекс балансування газу в газотранспортних системах. Верховний Суд у cправі № 906/184/21 зазначає: Кодекс ГТС визначає, що договір транспортування - договір, укладений між Оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким Оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує Оператору ГТС вартість отриманих послуг.

Закон №329-VIII визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №329-VIII вразливі споживачі - побутові споживачі, які набувають право на державну допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; п.10 ч.1 ст.1 захищені споживачі - побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи; п.10-2 ч.1 ст.1 оприлюднення інсайдерської інформації - надання учасником оптового енергетичного ринку доступу до інсайдерської інформації для необмеженої кількості осіб шляхом її розміщення на платформі інсайдерської інформації, а у випадках, визначених законодавством, - на своєму веб-сайті та/або на платформі прозорості; п.23 ч.1 ст.1 побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; п.28 ч.1 ст.1 постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; п.37 ч.1 ст.1 споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; п.49 ч.1 ст.1 чутлива інформація щодо захисту критичної інфраструктури (далі - чутлива інформація) - інформація, несанкціоноване розкриття якої може призвести до пошкодження або знищення об`єктів критичної інфраструктури. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону № права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/329-19#Text).

Закон України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживачі відповідно до ст.4 під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також під час використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Відповідно до ст.19 підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: поширення недостовірної інформації про стан ринку або можливість придбати продукцію з метою спонукати споживача придбати продукцію на менш вигідних для нього умовах (п.14 ч.3 ст.19 Закону №1023-XII).

Відповідно до ч.2 ст.1 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів під поняттям «офіційні документи» розуміється будь-яка інформація, записана у будь-якій формі, складена або отримана, та яка перебуває у розпорядженні державних органів. Конвенція Ради Європи про доступ до офіційних документів передбачає, що державний орган сприяє заявнику, наскільки це практично можливо, ідентифікувати запитуваний офіційний документ (ч.1 ст.5). Відповідно до ч.2 ст. 1 для цілей цієї Конвенції: а. (і) під поняттям «державні органи» розуміється: 1 - урядові та адміністративні органи на національному, регіональному та місцевому рівнях; 2 - органи законодавчої та судової влади у тій мірі, в якій вони виконують адміністративні функції згідно з національним законодавством; 3 - фізичні чи юридичні особи у тій мірі, в якій вони виконують адміністративні повноваження. (іі) Кожна Сторона під час підписання або депонування ратифікаційної грамоти, документа про прийняття, затвердження або приєднання, в заяві на ім`я Генерального секретаря Ради Європи, може заявити, що визначення поняття «державні органи» також включає в себе один чи декілька з наступних: 1 - органи законодавчої влади щодо їхніх інших функцій; 2 - органи судової влади щодо їхніх інших функцій; 3 - фізичні чи юридичні особи у тій мірі, в якій вони виконують державні функції або управляють державними коштами відповідно до національного законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України від 9 листопада 2017 року№ 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо); п.11 ч.1 ст.1 плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч.1, ч.3 ст.2).

Закон України «Про доступ до публічної інформації» 13 січня 2011 року № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч.1 ст.1). Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.1). Право на доступ до публічної інформації гарантується (ч.1 ст.3). Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію (ст.5). Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (ст.12). Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема: 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них (ч.1 ст.13). Відповідно до ч.2 ст.7 розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно з ч.2 ст.16 Закону №2939 запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації. Відповідно до ч.1 ст.20 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження (ч.4 ст.20).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Право бути почутим, або право голосу, є одним із ключових принципів процесуальної справедливості. Ним вимірюється повага до особи, до її гідності, причому не тільки під час якогось процесу. Цей принцип є важливим під час вирішення процедурних питань в управлінській сфері. Якщо право особи бути почутою не забезпечується, то не виконується й процесуальна справедливість, значить, будь-який акт чи дія органів публічної влади є нікчемними (М.Білак. З повагою до особи / https://zib.com.ua/ua/print/132873-osnovni_principi).

Надаючи оцінку твердженню відповідача, який вважає, що не є суб`єктом владних повноважень, між сторонами відносини мають цивільно-правовий характер і не пов`язані зі сферою публічно-правових відносин у зв`язку із наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника, суд зазначає про таке.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, що є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 381/4598/21).

Відповідач належить до інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом №2939 як суб`єкт господарювання, який займає домінуюче становище на ринку або наділений спеціальними чи виключними правами стосовно інформації щодо умов постачання послуг із отримання газу споживачем, проте у контексті розгляду інформаційного запиту не сприяв позивачеві у реалізації права на інформацію, права знати і права бути почутим щодо запитуваної інформації та повідомленого власного ЕIC-коду ОСОБА_1 в очікуванні зрозумілої інформації для моделювання подальшої поведінки.

Загальновідомо, що знайти свій ЕIC-код можна в платіжці за газ або в укладеному з оператором ГРМ Договорі на розподіл природного газу. У випадку відсутності ЕIC-коду особа звертається до газорозподільної компанії (оператора ГРМ) у регіоні (https://tsoua.com/kliyentam/pereviryty-nayavnist-postachalnyka/). Оскільки ЕІС-код присвоюється кожній точці споживання газу в Україні, що містить інформацію про регіон та постачальника газу до споживача, а Оператор ГТС надає можливість всім споживачам газу в Україні в онлайн режимі перевірити інформацію, то відповідач не роз`яснив запитувачу: які дані є відкритими, які дані доступні в режимі анонімного перегляду, які саме дані потребують згоди на оприлюднення для третіх осіб за 2021 рік; як самостійно сформувати акт звірки; яка ситуація з формуванням запитуваних даних у табличній формі якщо клієнт-споживач погоджується /не погоджується з нарахуваннями та/або наданою інформацією Оператору ГТС оператором ГРМ ПрАТ «Уманьгаз».

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Наприклад, отримати акт звіряння щодо нарахувань за спожитий газ клієнти Газопостачальної компанії «Нафтогаз України» можуть в особистому кабінеті my.gas.ua та чат-боті GASUA у Viber і Telegram. В особистому кабінеті та чат-боті ця опція доступна в розділі «Послуги онлайн» (опція «Замовити»). Якщо клієнт погоджується з нарахуваннями, то може самостійно сформувати акт звіряння, в якому офіційно буде зафіксовано стан рахунку на дату формування документа. Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» безперервно покращує клієнтські сервіси для того, щоб платити за газ було зручно та швидко. Інформаційний центр компанії завжди готовий проконсультувати та роз`яснити складні питання щодо газу (https://gas.ua/uk/home/news/provesti-zvirku-narakhuvan-za-gaz-mozhna-onlayn).

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом. Принцип «належного врядування» не має перешкоджати органам влади виправляти ненавмисні помилки, навіть ті, яких вони припустились унаслідок недбалості (АДМІНІСТРУВАННЯ І ВИ: Посібник - принципи адміністративного права у відносинах між особами та органами публічної влади / https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Суд перевірив доводи і оцінив докази сторін у спірних правовідносинах, дійшов висновку про протиправну бездіяльність ТОВ «Оператор ГТС України» під час розгляду інформаційного запиту позивача з метою моделювання подальшої поведінки з урахуванням наданого ЕІС-коду, тому належить зобов`язати відповідача повторно розглянути інформаційний запит від 03.03.2025 ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ТОВ «Оператор ГТС України» під час розгляду інформаційного запиту від 03.03.2025 ОСОБА_1 .

Зобов`язати ТОВ «Оператор ГТС України» () повторно розглянути інформаційний запит від 03.03.2025 ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» [проспект Любомира Гузара 44, м. Київ, 03065, ].

Рішення суду складене 04.04.2025.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА