Справа № 160/1720/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2025 рокуСправа №160/1720/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
23 січня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить:
вимоги пункту 2 частини 2 статті 52, частини 4 статті 58, пункту 2 частини 3 статті 75 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією 03.04.2023 № UA 110130/2023/006485 у розмірі 97 356,38 грн.
Сума занижених податкових зобов`язань у розмірі 311 540,42 грн., у тому числі ввізне мито 97 356,38 грн. та податок на додану вартість 214 184,04 грн., визначена контролюючим органом на підставі підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПКУ, згідно з частиною 2 статті 293, частиною 1 статті 298 МКУ та підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ, повинна бути сплачена платником податків до Державного бюджету України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/1720/25 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
12 лютого 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Дніпровської митниці надійшов відзив на позовну заяву вх.№724/25, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Фактурна вартість товару - 10 000,00 EUR (за курсом на дату оформлення 397 373,00 грн.). Митна вартість визначена декларантом - 409 294,19 грн.
З метою підтвердження митної вартості під час митного оформлення були надані наступні документи:
- рахунок від 09.02.2023 №1;
- довідка про транспортні витрати;
- висновок експерта з транспортно-товарознавчого дослідження про ідентифікацію транспортного засобу від 21.03.2023 № 63т23;
- платіжне доручення від 15.02.2023.
Відповідно до граф 12 та 45 вищевказаної зазначеної митної декларації, митна вартість товару: «Автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - BMW, модель - ALPINA B5 4.4; номер кузова / VIN - НОМЕР_1 » склала 409 294,19 грн., яка самостійно визначена декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України.
У ході перевірки, проведеної голландськими митними органами, було перевірено документи, наявні у компанії J.KCars BV aka Classic Master, а саме договір купівлі-продажу, рахунок-фактуру, квитанції та з`ясовано, що автомобіль легковий, марка - BMW модель - ALPINA B5, 4.4; номер кузова/VIN - НОМЕР_1 був проданий ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» за ціною 34 500 євро.
Дана інформація підтверджується рахунком - фактурою від 15.02.2023 № 4805, наданим голландською стороною.
У зв`язку із заниженням суми ввізного мита, як складової бази оподаткування податком на додану вартість, ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі - 214 184,04 грн.
Встановлені перевіркою порушення призвели до заниження ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 311 540,42 грн., в тому числі ввізне мито - 97 356,38 грн. та податок на додану вартість - 214 184,04 грн., розрахунок заниження податкового зобов`язання по видам митних платежів в розрізі товарів за митними деклараціями є невід`ємною частиною цього акта.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Західна дистрибуційна мережа».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у задоволенні заяви представника Дніпровської митниці про розгляд адміністративної справи №160/1720/25 у судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що 09.02.2023 між компанією J.K. Cars BV akaClassicMaster, Нідерланди (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» (покупець) укладений зовнішньоекономічний контракт б/н, предметом якого є продаж і купівля транспортного засобу (автомобіля): BMW, Alpina B5, VIN number НОМЕР_1 (п.2. Контракту).
Відповідно до п.3 Контракту вартість товару повинна бути сплачена в повному обсязі не пізніше моменту доставки Продавцем транспортного засобу Покупцеві, якщо не було узгоджено іншої домовленості щодо оплати та доставки. Оплата повинна бути здійснена готівкою в євро або банківськими платежами. Чеки не приймаються через складнощі адміністративних процедур та їх чуттєвості до шахрайства.
Відповідно до п.5 цього Контракту покупець самостійно оглянув автомобіль в Classicmaster та обізнаний, що гарантія відсутня. Договір купівлі-продажу підписаний в Classicmaster, Argon 25, 4751 XC Oud Gastel.
Фактурна вартість товару - 10 000,00 EUR (за курсом на дату оформлення 397 373,00 грн.). Митна вартість визначена декларантом - 409 294,19 грн.
З метою підтвердження митної вартості під час митного оформлення були надані наступні документи:
- рахунок від 09.02.2023 №1;
- довідка про транспортні витрати;
- висновок експерта з транспортно-товарознавчого дослідження про ідентифікацію транспортного засобу від 21.03.2023 № 63т23;
- платіжне доручення від 15.02.2023.
Відповідно до граф 12 та 45 вищевказаної зазначеної митної декларації, митна вартість товару: «Автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - BMW, модель - ALPINA B5 4.4; номер кузова / VIN - НОМЕР_1 » склала 409 294,19 грн., яка самостійно визначена декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України.
У ході перевірки, проведеної голландськими митними органами було перевірено документи, наявні у компанії J.KCars BV aka Classic Master, а саме договір купівлі-продажу, рахунок-фактуру, квитанції та з`ясовано, що автомобіль легковий, марка - BMW модель - ALPINA B5, 4.4; номер кузова/VIN - НОМЕР_1 був проданий ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» за ціною 34 500 євро.
Дана інформація підтверджується рахунком - фактурою від 15.02.2023 № 4805, наданим голландською стороною.
Крім того, митними органами Королівства Нідерланди надано інформацію (з її документальним підтвердженням відповідними виписками по банківському рахунку НОМЕР_2 , відкритому на користь J.K.Cars BV aka Classic Master), що рахунок від 15.02.2023 №4805 був оплачений наступними платежами:
вимоги пункту 2 частини 2 статті 52, частини 4 статті 58, пункту 2 частини 3 статті 75 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією 03.04.2023 № UA 110130/2023/006485 у розмірі 97 356,38 грн.
Сума занижених податкових зобов`язань у розмірі 311 540,42 грн., у тому числі ввізне мито 97 356,38 грн. та податок на додану вартість 214 184,04 грн., визначена контролюючим органом на підставі підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПКУ, згідно з частиною 2 статті 293, частиною 1 статті 298 МКУ та підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ, повинна бути сплачена платником податків до Державного бюджету України.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.
За правилами частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Виходячи з аналізу наведених норм, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, суть повноважень митного органу щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів полягає у перевірці правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які значаться у документах, що відповідно до статті 53 МК України підтверджують цю митну вартість.
Тобто виявлені митним органом розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з пунктами 1-4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно частина 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Таким чином, наведені правові норми в їх сукупності свідчать, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 Митного кодексу України.
Згідно статті 58 методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до статті 64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
При цьому, суд зазначає, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як вказано вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
За визначенням, наведеним у статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами частин 1, 2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 58 глави 9 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У відповідності до частини 4 статті 58 глави 9 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
У свою чергу, за визначенням, наведеним у частині 5 статті 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно частин 6, 8, 9 статті 58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до частин 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (частин 2, 3 статті 58 Митного кодексу України).
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII пункту 2 (a) Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Отже митний орган наділений повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності законодавчо встановлених обмежень для визначення митної вартості за ціною договору.
Як встановлено судом, в спірному випадку декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару митному органу подані документи, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний контракт від 09.02.2023 купівлі-продажу автомобіля BMW, Alpina B, VIN number НОМЕР_1 , в якому зазначена вартість товару 10 000 євро.
Судом з матеріалі справи також вбачається, що з метою підтвердження митної вартості під час митного оформлення позивачем були додатково надані наступні документи:
- рахунок від 09.02.2023 №1;
- довідка про транспортні витрати;
- висновок експерта з транспортно-товарознавчого дослідження про ідентифікацію транспортного засобу від 21.03.2023 № 63т23;
- платіжне доручення від 15.02.2023.
Суть та зміст цих документів дає підстави для висновку, що вони містять відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за обумовлений контрактом товар.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості.
У той же час, згідно Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012 до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Посилаючись на вказані Правила, відповідач мотивує свої висновки про не надання позивачем транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару, тим, що до митного оформлення разом з митною декларацією було надано лише заяву, в якій зазначено, що транспортні витрати на доставку ТЗ склали -300 євро, автомобіль заїхав на лафету своїм ходом.
З цього приводу, за встановлених у справі обставин, виходячи з наведених правових норм, суд вважає, що подана декларантом митному органу заява від 20.03.2023 року про транспортні витрати в сукупності з іншими, зазначеними вище документами, які були подані митному органу 07.06.2023 в порядку частини 8 статті 55 Митного кодексу України, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Під час вирішення справи по суті, суд також враховує наступне.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі №160/18873/23 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці від 31.03.2023 №UA110130/2023/000047/1.

При цьому, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що за результатами дослідження листа з Королівства Нідерландів №NL23DZF00871282WZ та доданих до нього документів суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем, що вони не можуть бути прийняті як такі, що не підтверджують їх зв`язок з взаємовідносинами, що склались між позивачем та компанією J.K. Cars BV akaClassicMaster, (Нідерланди) в межах укладеного контракту купівлі-продажу автомобіля від 09.02.2023. Докази внесення змін до контракту купівлі-продажу від 09.02.2023, зокрема, в частині визначення вартості товару автомобіля BMW, Alpina B, VIN number НОМЕР_1 , в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані, як не подано доказів, що наданий під час митного оформлення договір купівлі-продажу від 09.02.2023 із зазначенням ціни 10000 євро, рахунок від 09.02.2023 про сплату 10000 євро є підробленим, одержаним незаконним шляхом, або таким, що містить неправдиві відомості.

Постановою судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року в справі №203/6739/23 апеляційну скаргу захисника Сергєєвої М.Ш., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , якою її визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, задоволено та постановлено:

Постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати невинуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Суд під час прийняття рішення по справі враховує обставини встановлені у постанові суду від 22 квітня 2024 року в справі №203/6739/23 та від 27 листопада 2023 року у справі №160/18873/23, оскільки вони стосуються один і тих самих фактичних обставин справи та спростовують доводи Дніпровської митниці.

А отже, висновки складені за результатами перевірки в Акті про результати документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» за №0048/24/7.5 19/ від 11.12.2024 року є помилковими та не можуть свідчити про порушення:

вимог пункту 2 частини 2 статті 52, частини 4 статті 58, пункту 2 частини 3 статті 75 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією 03.04.2023 № UA 110130/2023/006485 у розмірі 97 356,38 грн.

вимог пункту 2 частини 2 статті 52, частини 4 статті 58, пункту 2 частини 3 статті 75 Митного кодексу України та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митною декларацією від 03.04.2023 № 23UA85UO у розмірі 214 184,04 грн.

Суд, враховуючи висновки в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, вважає за необхідне зазначити, що митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що подані митному органу документи містили достатню інформацію щодо митної вартості товару та не мали будь-яких розбіжностей, що давало митному органу можливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару.

Враховуючи, що протягом судового розгляду справи митний орган не довів правомірність оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа», шляхом визнання протиправними та скасування рішень Дніпровської митниці від 02.01.2025 року №UA1, №UA2.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа».

Щодо судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 5476,30 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті ПАТ "Банк Восток" №17378 від 21 січня 2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» () за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 5476,30 грн. (п`ять тисяч чотириста сімдесят шість гривень тридцять копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці від 02.01.2025 року №UA1, №UA2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» () за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5476,30 грн. (п`ять тисяч чотириста сімдесят шість гривень тридцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник