Справа № 320/62722/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства АТ Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» (Резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та нечинним наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Відкрите акціонерне товариство Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» (Резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» з позовом до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та нечинним наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 05.08.2020 №1801 «Про затвердження Порядку припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб та Положення про Комісію Міністерства охорони здоров`я України з припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб», зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 28.10.2020 за №1062/35345, в частині змін, внесених Наказами Міністерства охорони здоров`я України:

від 19.07.2022 №1251 «Про затвердження Змін до Порядку припинення дій реєстраційного посвідчення на лікарський засіб», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.07.2022 № 859/38195;

від 08.04.2023 №668 «Про затвердження Змін до Порядку припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб та Положення про Комісію Міністерства охорони здоров`я України з припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.04.2023 №682/39738, зі змінами, внесеними Наказом МОЗ України від 01.05.2023 №815 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2023 №668», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.05.2023 №740/39796;

визнати діяння та рішення Міністерства охорони здоров`я України, що провадились/приймалось на відповідних етапах ініційованої за підпунктом 10 пункту 1 Розділу II Порядку процедури з тимчасової заборони обігу 14-ти лікарських засобів Позивача, згідно з переліком наведеним у додатку 1 до Листа-повідомлення від 12.12.2023 №24-04/36851/2-23, в тому числі: рішення МОЗ України щодо формування переліку з 14-ти лікарських засобів позивача, які підлягатимуть тимчасовій забороні застосування, доведене до відома Компанії листом-повідомленням від 12.12.2023 за вих. №24-04/36851/2-23 «Про можливе затвердження рішення МОЗ про встановлення тимчасової заборони обігу лікарських засобів, наведених у додатку до цього листа протягом дванадцяти місяців у випадку не надання гарантійних зобов`язань (плану припинення виробництва лікарських засобів у державі-агресорі (російській федерації) чи Республіці Білорусь)», протиправними та скасувати останнє.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

зупинення дії Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.08.2020 №1801 «Про затвердження Порядку припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб та Положення про Комісію Міністерства охорони здоров`я України з припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28 жовтня 2020 року за № 1062/35345, в частині змін, внесених Наказами МОЗ:

- №1251 від 19.07.2022, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 липня 2022 р. за № 859/38195;

- № 668 від 08.04.2023, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2023 р. за № 682/39738 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ №815 від 01.05.2023, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 травня 2023 р. за № 740/39796);

- заборони Міністерству охорони здоров`я України провадити наступні дії по реалізації процедури з тимчасового обмеження обігу 14-ти лікарських засобів Компанії на підставі підпункту 10 пункту 1 розділу ІІ Порядку припинення дії реєстраційного посвідчення на лікарський засіб, затвердженого Наказом МОЗ України від 05.08.2020 № 1801, в т.ч. розглядати та вирішувати питання щодо прийняття МОЗ рішень, зокрема, але не виключно «про тимчасову заборону сформованого переліку з 14-ти лікарських засобів, належних Компанії «Ріхтер Гедеон» (згідно з списком), що підлягатимуть тимчасовій забороні застосування лікарського засобу шляхом припинення дії реєстраційного посвідчення, та подання його на погодження до Кабінету Міністрів України» та/або «про тимчасову заборону обігу належних Компанії ВАТ «Ріхтер Гедеон» 14-ти лікарських засобів (згідно з списком) шляхом припинення дії реєстраційних посвідчень на них» та/або «про скасування державної реєстрації шляхом припинення дії реєстраційного посвідчення належних Компанії ВАТ «Ріхтер Гедеон» 14-ти лікарських засобів (згідно з списком), що діє до завершення тримісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану») за прийнятим попередньо рішенням «про формування переліку лікарських засобів, які підлягають тимчасовій забороні по спливу 12 місяців у разі невиконання гарантійних зобов`язань з дати направлення МОЗ повідомлення від 12.12.2023 р.)», до моменту завершення розгляду адміністративного позову та набранням відповідним судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачем подана апеляційна скарга, у якій він просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Апелянт вказує, що положення оскаржуваного Наказу є очевидно протиправними та прямо протирічать приписам Закону №2721-ІХ (на реалізацію якого, а не задля виправлення недоліків якого мав прийматись оскаржуваний в частині Наказ), у зв`язку з чим наявні підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу.

Також апелянт зазначає, що очевидна протиправність оскаржуваних діянь підтверджується, зокрема, тим, що процедура з обмеження обігу лікарських засобів (Ліків) з лінійки препаратів Компанії провадиться не в перше (тоді, коли вперше незаконність та упереджене ставлення до Компанії з боку МОЗ визнавалось публічно одним з членів Комісії МОЗ.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду та рекомендації Ради Європи, згідно з яким:

- зупинення дії нормативно-правового акта як спосіб забезпечення позову не змінює обсягу прав та обов`язків сторін. Воно має тимчасовий характер і лише припиняє реалізацію цих прав до вирішення спору по суті, не звільняючи позивача від виконання встановлених законом обов`язків після скасування таких заходів, якщо суд відмовить у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 826/4747/13-а);

- суд, ухвалюючи рішення про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, не зобов`язаний оцінювати правомірність акта; таке рішення є тимчасовим, не впливає на остаточний розгляд справи і лише забезпечує збереження статусу-кво до ухвалення судового рішення (положення Рекомендацій № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятих Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства АТ Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» (Резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та нечинним наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2025 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 26 лютого 2025 року.

26 лютого 2025 року судове засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача Бєлової Л.В. Наступне судове засідання призначено на 02 квітня 2025 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. У своїх поясненнях представник позивача підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування заходів забезпечення позову заявником зазначено, що факт можливого задоволення позовних вимог жодним чином не зможе відновити становища позивача, що існуватиме до моменту ухвалення судового рішення, а тому не зможе захистити позивача від майнових та репутаційних втрат, що будуть понесені у разі ухвалення МОЗ рішень щодо обмеження обігу ліків Компанії. Майнові втрати позивача від прийняття МОЗ основного рішення (про заборону обігу ліків), за попередніми оцінками позивача становлять 1 500 000 євро на рік. На думку позивача, зупинення дії оскаржуваного в частині наказу та заборона відповідачу вчиняти вищевказані дії дозволить зберегти статус-кво та запобігти погіршенню становища позивача до остаточного вирішення спору.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та зазначив, що заявник не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів заявника після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав заявника у майбутньому, а також очевидність ознак протиправності рішень чи дій відповідача.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частина шоста статті 154 КАС України).

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправним і нечинним Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.08.2020 №1801 та визнання діяння й рішення Міністерства охорони здоров`я України, що провадились/приймалось на відповідних етапах процедури з тимчасової заборони обігу лікарських засобів Позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів заявника після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав заявника у майбутньому, а також очевидність ознак протиправності рішень чи дій відповідача.

Доводи апелянта про те, що очевидною ознакою протиправності оскаржуваного наказу є те, що положення наказу прямо протирічать приписам Закону №2721-ІХ (на реалізацію якого, а не задля виправлення недоліків якого мав прийматись оскаржуваний в частині Наказ), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки надання судом правової оцінки наказу на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову означатиме передчасне дослідження обґрунтованості позову по суті позовних вимог.

Щодо очевидної протиправності оскаржуваних діянь щодо проведення процедури з тимчасової заборони обігу лікарських засобів позивача, у тому числі прийняття рішення про формування переліку лікарських засобів, які підлягають тимчасовій забороні, то колегія суддів також вважає, що надання оцінки таким діянням відповідача буде свідчити про вирішення справи по суті позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що заявлені ним доводи про очевидний характер протиправності оскаржуваного в частині наказу та діяння відповідача відповідають правовим висновкам ВС щодо застосування ст.150-151 КАСУ, викладеним в постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 640/6311/19 та у постанові від 29 квітня 2021 року у справі № 808/2206/18, є необґрунтованим, адже у наведених справах Верховний Суд сформував відповідні правові висновки за іншого правового регулювання спірних правовідносин. При цьому, Верховний Суд у вказаних справах відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Щодо доводів заявника про ймовірність понесення ним певних матеріальних збитків, то суд першої інстанції правильно зазначив, що Верховний Суд у питанні вжиття заходів забезпечення позову у постановах від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 30.09.2021 у справі № 160/7358/21 дійшов наступних висновків: "щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є фактично вирішенням справи по суті позовних вимог, що є неприпустимим.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 висловлено правовий висновок, згідно із яким позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №640/10883/22.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вимога позивача у заяві про забезпечення позову - заборонити Міністерству охорони здоров`я України провадити наступні дії по реалізації процедури з тимчасового обмеження обігу 14-ти лікарських засобів Компанії, є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, а тому забезпечення позову буде формою втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що з урахуванням вимог чинного законодавства є недопустимим.

Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем у заяві про забезпечення позову не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та свободам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Наведені доводи позивача базуються на його припущеннях.

З огляду на викладене, позивачем не доведено необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову є обґрунтованою та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства АТ Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» інтереси якого в Україні представляє Представництво «Ріхтер Гедеон Нрт.» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03.04.2025.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна