Справа № 280/4401/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 280/4401/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (суддя Кисіль Роман Валерійович, повний текст рішення складено 26 грудня 2024 року) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу (у день звільнення з військової служби) виплат, визначених наказом відповідача (по стройовій частині) від 05.03.2024 № 65: щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за особливості проходження служби, а також грошової, матеріальної допомоги, компенсації за щорічну основну відпустку за 2023, 2024 роки; визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні позивачу виплати надбавки за вислугу років, у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за січень, лютий 2024 року; зобов`язати відповідача виплатити позивачу визначені наказом відповідача (по стройовій частині) від 05.03.2024 № 65: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, а також грошову, матеріальну допомогу, компенсацію за щорічну основну відпустку за 2023, 2024 роки; зобов`язати відповідача виплатити позивачу надбавку за вислугу років, у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за січень, лютий 2024 року; зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 (у день звільнення з військової служби 05.03.2024) виплат, визначених наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2024 № 65. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нарахування та виплати надбавки за вислугу років, у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за січень, лютий 2024 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 визначені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2024 № 65 виплати. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років, у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за січень, лютий 2024 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо виплати середнього заробітку за час затримки виплати належних сум, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що право на відповідну компенсацію встановлено нормами КЗпПУ.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відшкодування, передбачене КЗпПУ, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд підтверджує право позивача на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, натомість в цій справі така вимога є передчасною, адже відповідний обов`язок виникає у роботодавця з моменту проведення повної виплати належних сум, тоді як в межах розгляду даної справи суд першої інстанції наразі зобов`язав відповідача провести виплату належних сум і в межах розгляду цієї справи неможливо визначити коли такий розрахунок буде здійснений.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року в адміністративній справі № 280/4401/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 03 квітня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 03 квітня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова