Справа № 400/9522/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9522/24

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

повний текст судового рішення

складено 16.01.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпеки на транспортні на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

04.10.2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ПШ №111526 від 22.08.2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач заперечував вчинення порушення законодавства про транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки ТТН або іншого визначеного законом документу на вантаж. При цьому позивач вказував, що водієм транспортного засобу на час проведення перевірки була його дружина, яка і перевозила вантаж (овочі) для власних потреб та за власні кошти, використовуючи автомобіль у власних цілях за усною домовленістю, а тому не повинна була мати ані ТТН, ані будь-якого іншого документу на вантаж. За наведених обставин позивач вважав, що він не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, позивач не заперечував того, що транспортний засіб, який підлягав перевірці, зареєстрований на нього.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Державна служба України з питань безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що в ході проведення рейдової перевірки 12.07.2024 року була проведена перевірка транспортного засобу марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 , та встановлено здійснення перевезення вантажу за відсутності ТТН. Також було встановлено, що транспортний засіб облаштований аналоговим тахографом але у водія була відсутня тахокарта. Апелянт звертає увагу на те, що водій повідомив, на боді-камеру, що товар везеться для власного вживання та на продаж. Зазначає апелянт і про дотримання процедури розгляду справи про порушення законодавства про транспорт, оскільки оскаржувана постанова була винесена 22.08.2024 року, а повідомлення про дату час та місце розгляду справи позивач, як автомобільний перевізник, був сповіщений 15.08.2024 року.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою той факт, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 надала для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , відповідно до якого транспортний засіб що перевірявся належить позивачу; ТТН при перевірці була відсутня, жодних документів які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законне користування іншим особам у водія не було під час перевірки; в акті водій не заперечувала щодо автомобільного перевізника, що перевіряється.

Заперечує апелянт і висновки суду першої інстанції стосовного того, що позивач не є перевізником, оскільки ФОП ОСОБА_1 є зареєстрованим суб`єктом господарювання, зареєстрованим КВЕДОМ діяльності є КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт», а під час проведення перевірки встановлений факт перевезення вантажу (цибулі) для подальшого її продажу.

Вказує апелянт на те, що чинне законодавство передбачає, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тони повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. При цьому у разі використання аналогового тахографа передбачене використання тахокарти, та на перевізника покладений обов`язок щодо забезпечення водіїв необхідною кількістю тахокарт.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 28.03.2022 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності за КВЕД є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

12.07.2024 року посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки на підставі щотижневого графіка рейдових перевірок (а.с.40) та направлення на рейдову перевірку №000028 від 04.07.2024 року (а.с.41-42) на а/д М-15, була проведена рейдова перевірка, зокрема транспортного засобу марки ІVЕСО, номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить позивачу.

За наслідками перевірки складений Акт серії АР №058299 від 12.07.2024 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.43), в якому вказано, що під час перевірки виявлено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зазначено, що «під час перевірки транспортним засобом здійснювалося перевезення цибулі. Водій на боді-камеру повідомив, що даний товар перевозиться для власного вживання та на продаж. ТЗ обладнаний аналоговим тахографом». Також в акті вказано, що за виявлені порушення відповідальність передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки товаро-транспортної накладної, а також інший визначений законодавством документ на вантаж; відсутня тахокарта за 12.07.2024 року. Водій ОСОБА_2 в акті перевірки зазначила, що вантаж перевозиться для власних потреб, і вона вперше зіткнулась з такою ситуацією та просить обійтись попередженням. Водій транспортного засобу з актом перевірки ознайомлена, в акті поставила свій підпис.

Лист-повідомлення від 05.08.2024 року Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Укртрансбезпеки (а.с.44) про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про транспорт, та про наслідки неявки був отриманий позивачем 15.08.2024 року (а.с.45).

22.08.2024 року в.о. начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про транспорт винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ПШ №111526 стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та накладено на нього штраф у розмірі 17000,00 грн. відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.46-47).

У оскаржуваній постанові зазначено, що позивач допустив перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документу на вантаж, тахокарти водія транспортного засобу марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 , (акт №058299).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ, транспортний засіб марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 , тип кузова фургон-рефрижератор вантажний, маса без навантаження 4800 кг., повна маса 8600 кг., належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до наданої до відзиву на позовну заяву роздруківки фото-фіксації (а.с.53), фургон завантажений сітками з цибулею більш ніж на половину фургону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач здійснював перевезення вантажу, що він виступає перевізником в цих правовідносинах, що ним укладено договір перевезення, а тому у нього не виникає обов`язку складати ТТН та, як наслідок, використовувати тахокарту.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III (надалі Закон №2344-III в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами частин 7, 14, 17, 18, 19, 21 статті 6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, окрім іншого, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (надалі Порядок №1567 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (п.2 Порядку №1567).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (абз.1 п.4 Порядку №1567).

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (п.12 Порядку №1567).

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (п.14 Порядку №1567).

За приписами п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтею 48 Закону №2344-IIIдокументів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ст.48 Закону №2344-IIІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 1 Закону №2344-IIІ містить визначення основних термінів.

Так, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, положеннями статті 48 Закону №2344-III визначено перелік документів, які повинні мати автомобільні перевізники та водії для здійснення внутрішніх перевезень, одним із яких є товарно-транспортна накладна, яку законодавець визначив як єдиний документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Колегія суддів зазначає, що відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності, установленої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Виключенням з цього правила є лише випадки, якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб.

Отже, законодавець окреслив межі, за яких настає відповідальність, установлена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III. Тому, саме у випадку відсутності товарно-транспортної накладної у паперовій та/або електронній формі або її обов`язкових реквізитів, для перевізника настають наслідки, передбачені цією нормою, у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу. Водночас, зміст та форма товарно-транспортної накладної повинні відповідати вимогам, установленим Законом №2344-III та Правилами перевезень вантажів, і дотримання цих умов є обов`язком перевізника, невиконання якого є підставою для застосування до нього відповідних заходів реагування.

Матеріалами справи підтверджений факт здійснення вантажного перевезення водієм ОСОБА_2 на транспортному засобі, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , видом діяльності якого є «Вантажний автомобільний транспорт».

Проте, матеріали справи не містять, ані ТТН, ані іншого документу (накладної, фіскального чеку) на підтвердження того, що вантаж, який перевозився, був придбаний (вирощений, зібраний) безпосередньо водієм для власного споживання та за власний кошт, проте як фотофіксація об`єму такого вантажу ставить під обґрунтований сумнів доводи позивача щодо придбання водієм ТЗ товару (цибулі) для власного споживання.

Колегія суддів зазначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.8, ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Такі повноваження адміністративного суду перш за все покликані на виконання основних засад адміністративного судочинства та пов`язані з неможливістю або ускладненням для позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, надати суду докази.

Проте, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви (ч.1 ст.77, ч.2 ст.79 КАС України).

При цьому, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч.5 ст.77 КАС України).

Отже, покликаючись на обставини, які, на думку позивача, доводять його невинуватість у вчиненні порушення законодавства про автомобільний транспорт, позивач на підтвердження цих обставин не надав жодних доказів.

Навпаки, матеріалами справи підтверджений факт порушення позивачем законодавства про транспорт, відповідальність за яке передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III.

Стосовно доводів позивача про те, що він не є суб`єктом відповідальності за виявлене порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, оскільки на момент проведення перевірки не надавав послуг вантажних перевезень, а здійснювалось перевезення водієм власного вантажу для власних потреб, а тому у спірних правовідносинах позивач не має статусу автомобільного перевізника відповідно до Закону №2344-III, колегія суддів зазначає, що за приписами ст.1 вказаного закону автомобільний перевізник - це фізична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Тобто, вказаною нормою передбачено надання статусу автомобільного перевізника як для осіб, що здійснюють договірні перевезення, так і для осіб, які здійснюють перевезення для власних потреб.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що перевезення на комерційній основі означає надання послуг, а перевезення за власний кошт - перевезення для власних потреб. При цьому, визначення особи перевізником не залежить від обраного та зареєстрованого ним КВЕД. Тобто, дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб - автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.

Отже, твердження позивача про те, що він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону №2344-III є помилковим.

Перевіряючи доводи апелянта щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт в частині відсутності, на час проведення рейдової перевірки, тахокарти апеляційний суд зазначає таке.

Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону № 2344-III визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106 (надалі Положення №340 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п.6.1 Положення №340).

Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241 (надалі Інструкція №385 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Так, за приписами п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу обладнаного тахографом використовує тахокарти у разі використання аналогового тахографа; має при собі заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (Європейська угода щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення).

При цьому, саме перевізник забезпечує водіїв необхідною кількістю тахокарт, здійснює перевірку наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт (п.3.5, п.3.6 Інструкції №385).

Отже, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовується суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом.

Колегія суддів зазначає, що учасниками справи не заперечується факт обладнання транспортного засобу марки IVECO, номерний знак НОМЕР_1 аналоговим тахографом, а відтак для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону №2344-III, обов`язковою також є наявність заповнених тахокарт у кількості передбаченій ЄУТР.

За наведених обставин, оскільки апеляційний суд встановив, що позивач за обставин цієї справи є автомобільним перевізником вантажів, висновок суду першої інстанції про відсутність у водія обов`язку мати заповнену за 12.07.2024 року тахокарту, є помилковим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи Укртрансбезпеки при проведені та оформлені результатів рейдової перевірки, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за оскаржуваною постановою, діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно та розсудливо.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпеки на транспорті - задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька