Справа № 300/481/25
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2025 р. справа № 300/481/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Сметаніков Андрій Васильович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка), в інтересах якої діє представник Сметаніков Андрій Васильович (далі - представник позивачки), звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-2), в якому просить:
- визнати достатньою підставою для наявності у позивачки права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, факт проживання позивача і годувальника однією сім`єю;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення (перерахунок) пенсії щодо призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням встановленого судом факту проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_2 , доходи якого були основним засобом до існування позивачки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
17.02.2025 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця відповідача-2 заперечила щодо задоволення позовних вимог. Вказала, що позивачка 28.11.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. Представниця зазначає, що для особи, яка претендує на отримання пенсії в разі втрати годувальника, умовою для її призначення є перебування на утриманні годувальника на день його смерті, як непрацездатного члена сім`ї, серед яких чоловік або дружина померлого годувальника. З матеріалів пенсійної справи вбачається, що до заяви від 28.11.2024 позивачка не додала документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (свідоцтва про шлюб), а також документа про перебування на утриманні померлого годувальника (довідка про місце проживання (реєстрації) особи). Також звертає увагу, що рішення Івано-Франківського міського суду від 30.05.2024 у справі №344/4524/23 не є документом про факт перебування на утриманні відповідно до вимог пункту 2.11 Порядку №22-1. Як наслідок, вважає рішення про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника правомірним.
Представник позивачки скористався правом подання відповіді на відзиви. Представник зазначає, що за наявності рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, свідоцтво про шлюб, на відсутність якого посилається відповідач, не є обов`язковим документом, який дає право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. В даному випадку рішення суду від 30.05.2024 є тим документом, який підтверджує факт перебування у фактичних шлюбних відносинах годувальника та утриманої ним особи. Окрім того, звертає увагу, що відповідач-2 був залучений до участі у справі, як третя особа, при цьому правом апеляційного оскарження не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2024 у справі №344/4524/23 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 01.10.2011 по 20.01.2023 за адресою Чорновола, 104/47 в м. Івано-Франківськ. Рішення суду набрало законної сили 24.09.2024 (а.с.8-9).

28.11.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перехід на інший вид пенсії за втратою годувальника (а.с.35-36).

За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглядало Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення від 05.12.2024 №62 про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, оскільки до заяви від 28.11.2024 не долучено свідоцтво про шлюб (в якому зазначений статус дружини) (а.с.10 на звороті).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивачка, в інтересах якої діє представник, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також - Закон № 1058-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч.1 ст.10 Закону № 1058-IV.

Згідно з п.3 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

За приписами ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із частиною першою статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 1 ч. 2 ст.36 Закону № 1058-IV передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Відповідно ч.3 ст.36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Порядок №22-1, в редакції, станом на час спірних правовідносин).

Пунктом 2.3 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти»;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) документи про місце проживання (реєстрації);

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Згідно пункту 2.16 розділу ІІ Порядку 22-1, за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, а також рішення суду.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, документи, які мають бути подані для отримання відповідного виду пенсії, повинні підтверджувати особисті відомості заявника, родинні відносини з померлим. Серед них, наприклад, подається копія свідоцтва про одруження, рішення суду про встановлення родинних стосунків, рішення суду про перебування на утриманні тощо.

У цьому контексті суд враховує, що такий вид документа, як рішення суду про встановлення родинних стосунків стосується саме виду рішення про встановлення факту, який має юридичне значення.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Визначальним критерієм належності особи до члена сім`ї є факт спільного проживання, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, а кровні зв`язки - вторинні. Факт спільного проживання та побуту може доводитися різними доказами.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2024 у справі №344/4524/23 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 01.10.2011 по 20.01.2023 за адресою АДРЕСА_1 .

Копія вищевказаного судового рішення Івано-Франківського міського суду від 30.05.2024 у справі №344/4524/23 надавалася позивачкою до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Проте, відповідачем-1, під час розгляду заяви про призначення пенсії по втраті годувальника та доданих до неї документів, не взято до уваги рішення Івано-Франківського міського суду від 30.05.2024 у справі №344/4524/23, як документ, що підтверджує родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №62 від 05.12.2024 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог визнати достатньою підставою для наявності у позивачки права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, факт проживання позивача і годувальника однією сім`єю та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення (перерахунок) пенсії щодо призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням встановленого судом факту проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_2 , доходи якого були основним засобом до існування позивачки, суд зазначає про таке.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з приписами абз. 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Разом з тим, суд зауважує таке.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Чернівецькій області, рішенням якого позивачці відмовлено в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення/перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

Враховуючи те, що судом було встановлено протиправність рішення відповідача-1 щодо відмови в перерахунку/призначенні пенсії по втраті годувальника та сторонами не заперечувалось, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії лише з підстав відсутності документу, що засвідчує родинні відносини позивачки, яка постійно мешкала і вела спільне господарство, як член сім`ї з померлим годувальником (факт проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_2 встановлено рішенням суду, що набрало законної сили), суд вважає, що для відновлення порушених прав та інтересів останньої належним способом захисту, з урахуванням положень ч. 1 ст. 5, ч.2 ст. 245 КАС України, буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення (перерахунок) пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 28.11.2024 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Водночас Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не доведено правомірності своїх дій.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивачка має право на пільги відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та звільнена від сплати судового збору за подання позову з таким характером спору.

З огляду на те, що позивачка не понесла судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05.12.2024 №62 щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Є. Коновальця, 95, кв. 56, м. Івано-Франківськ, 76014) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення (перерахунок) пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 28.11.2024 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.