Справа № 420/18096/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/18096/24

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2024 року адвокат Драгун А. С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ примусового виконання рішень), в якому просила визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Рябоконь О. І. щодо неналежного здійснення примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі № 420/155/23 (АСВП № 72137977).

Пояснюючи обставини звернення до суду, адвокат Драгун А. С. указала, що за вказаним вище судовим рішенням, Таїровську селищну раду зобов`язано здійснити будівництво дорожнього покриття по вул. Пивоварній.

Далі, вона зазначила, що 29.06.2023, за заявою ОСОБА_1 старшим державним виконавцем Рябоконь О.І. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі № 420/155/23.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат Драгун А.С. звертає увагу, що попри накладення двічі державним виконавцем, на боржника, в особі Таїровської селищної ради, штрафу, направлення на адресу ГУНП в Одеській області, заяви про вчинення боржником кримінального правопорушення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 посадовими особами селищної ради не виконується більше року.

Як стверджує представниця позивачки, починаючи з 30.11.2023 орган виконавчої служби не вчинив, жодних реальних та ефективних дій на виконання судового рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року, ухваленого за наслідком розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, у письмовому провадженні позов адвоката Драгун А. С., заявлений в інтересах ОСОБА_1 , задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Рябоконь О.І. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо неналежного здійснення примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №420/155/23, ВП 72137977 та зобов`язав вжити заходів необхідних для примусового виконання рішення суду по справі №420/155/23 ВП72137977, визначених Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням висновків суду.

Суд стягнув з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції вважав, що належним доказом вжиття всіх передбачених законодавством заходів виконання рішення суду, є його повне виконання. Натомість, за твердженням суду, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

Застосовуючи до спірних правовідносин практику Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ), суд першої інстанції відзначав, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії), а, отже, виконання судового рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (пункти 24-27 рішення у справі «Сіка проти Словаччини» від 13.06.2006 №2132/02, пункт 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» від 12.05.2011 №11944/05).

Далі, покликаючись на рішення у справі «Сокур проти України» від 26.04.2005 №29439/02, та у справі «Крищук проти України» від 19.02.2009 №1811/06, суд констатував, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Проаналізувавши дії та рішення державного виконавця, що були вчинені на виконання судового рішення від 03.04.2023 у справі №420/155/23, суд першої інстанції виснував, що накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є єдиними та останніми діями, після вчинення яких, державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) заходів щодо притягнення боржника до відповідальності, а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Водночас, на переконання суду, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки, в такому випадку, він не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, як приклад - звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Проаналізувавши, заявлені адвокатом Драгун А. С., в інтересах ОСОБА_1 , позовні вимоги, суд першої інстанції, з метою повного захисту порушених прав, поважав, відповідно до статті 9 КАС України, вийти за їх межі та з метою повного захисту порушених прав, зобов`язати відповідача вжити необхідних заходів, визначені Законом №1404-VIII для примусового виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційні скарги складаються з таких доводів.

По перше, скаржник зазначає, що Таїровська селищна рада вчинила дії, які свідчать про наявність наміру про створення умов, необхідних для виконання судового рішення від 03.04.2023, а саме прийняла рішення про внесення змін до бюджету селищної ради на 2023 рік та уклала договір про виготовлення проектно- кошторисної документації.

По - друге, скаржник указує про застосування до боржника, в особі Таїровської селищної ради, за невиконання рішення суду приписів статей 63 та75 Закону №1404-VIII, що стало насідком застосування штрафів в сумі 5 100 грн та 10 200 грн, а також направлення повідомлення до ГУНП в Одеській області про вчинення боржником кримінального правопорушення.

По - третє, скаржник заявляє, що на його вимогу на адресу боржника про виконання рішення суду, отриманий лист, де вказано, що Управлінням житлово- комунального господарства та інфраструктури склало та надало на адресу ФОП ОСОБА_2 , як проектувальнику, технічне завдання, в якому визначені параметри дороги та до якого надана схема розміщення дороги.

Відповідно до технічного завдання, яке надано Управлінням житлово-комунального господарства та інфраструктури, в якому визначені параметри проектованого дорожнього покриття, проектована дорога, розміщення якої передбачено виключно з урахуванням та відповідно до положень, затвердженої містобудівної документації з урахуванням вимог діючих державних норм, стандартів і правил, можливе лише по частинам земельних ділянок, які на даний час знаходяться в приватній власності. Таїровською селищною радою триває процес вилучення (викупу) зазначених необхідних земельних ділянок.

По четверте, представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), покликаючись на статті 63, 75 Закону №1404-VIII наголошує, що у разі невиконання боржником рішення немайнового характеру без поважних причин, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу та попереджає про кримінальну відповідальність. Проте, у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, як стверджує представник, він надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин справи та правового регулювання, скаржник наголошує, що державним виконавцем були вчинені заходи примусового виконання в рамках виконавчого провадження № 67337250 (немайнового характеру) у відповідності до Закону №1404-VIII, а відтак будь яка бездіяльність, з його боку відсутня.

У відзиві на апеляцію адвокат Драгун А.С., в інтересах ОСОБА_1 , вказує, що незважаючи на невиконання боржником судового рішення, державним виконавцем за 2024 рік не було винесено жодної постанови про накладення штрафу, не кажучи вже про вчинення інших, більш ефективних дій.

Аналізуючи частину 3 статті 18 Закону №1404-VIII адвокат зазначає про недостатність активних дій з боку виконавчої служби, спрямованих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №420/155/23.

В судове засідання учасники справи не заявилися, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №420/155/23 позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради, яка полягає у невчиненні дій у межах компетенції щодо будівництва дорожнього покриття за встановленим будівельними нормами, державними стандартами та нормами по вул. Пивоварній, що у смт Таїрове, Одеського району, Одеської області.

Також суд зобов`язав Таїровську селищну раду вчинити дії, у межах компетенції, щодо будівництва дорожнього покриття за встановленим будівельними нормами, державними стандартами та нормами по вул. Пивоварній, що у смт Таїрове, Одеського району, Одеської області.

Рішення суду набрало законної сили та був виданий виконавчий лист.

29.06.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Рябоконь О.І. на підставі виконавчого листа від 13.06.2023 року у справі №420/155/23 прийнята постанова ВП №72137977 та відкрито виконавче провадження.

В порядку судового контролю, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі № 420/155/23, встановлено Таїровській селищній раді тридцятиденний строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі № 420/155/23.

17.07.2023 до Відділу примусового виконання рішень надійшов лист Таїровського селищного голови Хасаєва Т.Х. №1745/02-07 про прийняття Таїровською селищною радою рішення від 11.07.2023 № 616-VІІІ, в якому передбачено у 2023 році виготовлення проектно-кошторисної документації по об`єкту «Нове будівництво дороги від вул. Пивоварна до вул. Старої Люстдорфської дороги вздовж залізничної колії та траси М-27 на масиві 20 смт. Таїрове Одеського району Одеської області». До вказаного листа було додано копію вказаного рішення.

Згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2023, звіт про виконання рішення суду визнано таким, що непідтверджує виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 в адміністративній справі №420/155/23 та зобов`язано Таїровську селищну раду подати до суду звіт про виконання відповідного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 протягом одного місяця з дати отримання копії ухвали.

Відповідно до вказаної ухвали, суд, виходячи з наведених в поданому Звіті обставин установив, що відповідач в цілому вчинив дві дії, що спрямовані на будівництво дорожнього покриття, а саме прийняв рішення про внесення змін до бюджету селищної ради на 2023 рік та уклаа договір про виготовлення проектно-кошторисної документації.

Проте, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що судове рішення у справі № 420/155/23 є невиконаним, а тому, звіт про виконання рішення суду не приймається.

20.09.2023 за невиконання виконавчого листа, Відділ примусового виконання рішень прийняв постанову про накладення на боржника, в особі Таїровської селищної ради, штрафу у розмірі 5 100 грн;

23.10.2023 за невиконання виконавчого листа, Відділ примусового виконання рішень прийняв постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200 грн.

Вищевказані штрафи були сплачені боржником.

Також 23.10.2023 державний виконавець направив до ГУНП в Одеській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення за статтею 382 КК України (умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили).

ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00009013 від 07.12.2023 про вчинення посадовими особами Таїровської селищної ради кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України.

ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000075 від 06.04.2024 про вчинення посадовими особами Таїровської селищної ради кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України (самоправство).

До цього часу боржник не виконав згадане вище судове рішення, про що свідчить ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 у справі №420/155/23, якою відмолено у прийнятті звіту боржника щодо виконання рішення суду та встановлений новий строк на виконання 3 місяці.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Проводячи аналіз рішення суду першої інстанції, колегія суддів установила, що воно побудовано на усталеній практиці ЄСПЛ та Верховного Суду про те, що конституційний принцип обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Частина 5 статті 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів виконання рішення суду, є повне виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на положення ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 3, частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Частина 1 та 2 статті 18 Закону №1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами частини 4 статті 18 Закону №1404-VIII, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції від 02.04.2012 за №512/5 (далі Інструкція №512/5), виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статті 63 Закону №1404-VIII.

Частини 1 та 3, вказаної норми унормовують, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказане узгоджується з приписами статті 75 Закону №1404-VIII, якими передбачено відповідальність за невиконання рішення, зокрема, що зобов`язує боржника вчинити певні дії та визначені розміри штрафів у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Отже, закінчення виконавчого провадження після направлення повідомлення органам досудового розслідування для притягнення винних осіб до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії, є вичерпаними. Лише після вичерпання усіх наданих законом можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального порушення та може закінчити виконавче провадження, у зв`язку з чим досягається мета судового рішення - поновлення права особи за допомогою певних інструментів, якими володіє виключно держава, і не може володіти особа.

Як мовилося вище, державний виконавець двічі накладав на боржника штрафи, повідомляв органи досудового розслідування про притягнення винних осіб до відповідальності, але рішення залишилося невиконаним.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника щодо неможливості виконання рішення суду у цій справі без вчинення саме боржником певних дій.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки в такому випадку він не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, як приклад - звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 18.06.2019 у справі №826/14580/16, а також у постанові від 04.12. 2019 у справі №552/3995/17.

Окрім цього, у викладених вище судових рішеннях робиться наголос на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Також варто зазначити, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рекомендаціях, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» зазначається, що на заключному етапі саме суддя повинен застосовувати всі можливі заходи, щоб забезпечити виконання рішення.

В Рекомендаціях Rec (2003) 17 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про примусове виконання» говориться про те, що держави мають створити механізм попередження випадків зловживання процедурою примусового виконання однієї зі сторін, який не має розглядатися як перегляд справи.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У справі «Глоба проти України» ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. пункт 84 рішення від 07.06.2005 у справі «Фуклев проти України»).

Зважаючи на викладені обставини та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів, звертаючись до статті 316 КАС України вважає, що наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

За приписами вказаної норми суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не проводився.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 03.04.2025.