Справа № 297/5081/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 297/5081/24 пров. № А/857/2125/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2024 року (суддя Ільтьо І.І., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Берегове, дата складання повного рішення 30.12.2024),

в адміністративній справі №297/5081/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області,

про скасування постанови та закриття провадження у справі,

встановив:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3641284 від 11 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі про притягнення його до адмінвідповідальності закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача понесені судові витрати.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 27.12.2024 в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, постановлене з невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також через неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд безпідставно приймає аргументи та докази відповідача, не аналізуючи та не враховуючи при цьому відповідні контраргументи та докази позивача, вказуючи лише про те, що аргументація, заперечення вчиненого правопорушення оцінюється судом як спосіб уникнення передбаченої законом відповідальності. Зазначає скаржник, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 ПДР, однак судом не взято до уваги те, що позивач по маршруту руху знаку 3.34 ПДР не бачив та не міг бачити об`єктивно.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 27.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача судові витрати.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу необхідно задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 грудня 2024 року серії ЕНА №3641284, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема в тому, що 11.12.2024 о 09 год. 23 хв. у м. Берегове по вулиці Івана Франка, 43В, керуючи ТЗ марки FORD MONDEO р.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 Зупинку заборонено, здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4.в ПДР - порушення вимог заборонних знаків (а.с.8).

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи у вказаній справі рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи містять достатність доказів для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 ПДР визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема підпункт «в» вказує на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За правилами розділу 33 вказаних Правил, знак 3.34 «Зупинку заборонено» є заборонним, відповідно якого забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом доказування у спірному випадку є здійснення позивачем зупинки в зоні дії знаку 3.34 Зупинку заборонено.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З матеріалів справи видно, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 11.12.2024 о 09 год. 23 хв. у м. Берегове по вулиці Івана Франка, 43В, керуючи ТЗ марки FORD MONDEO р.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 Зупинку заборонено, здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4.в ПДР - порушення вимог заборонних знаків.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано оптичний диск, який містить файл із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який здійснено під час процесу розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З оглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису, наданого відповідачем, та відеозапису з мобільного пристрою, наданого позивачем, суд встановив, що знак 3.34 Зупинку заборонено, що розташований на вулиці Івана Франка у м.Берегове, розміщений на початку перехрещуваних вулиць Івана Франка та провулку Мукачівський у м.Берегове і лише частково попадає в поле зору водіїв, що рухаються транспортним засобом з провулку Мукачівський ліворуч на вулицю Івана Франка у м.Берегове.

При цьому, з досліджених відеозаписів можна зробити висновок, що у спірному випадку дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташований фактично перед перехрещуванням вулиць Івана Франка та провулку Мукачівський у м.Берегове.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень пункту 8.2-1 ПДР, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Згідно розділу 33 підрозділу 3 ПДР , зона дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширює свою дію від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

З урахуванням наведеного знаходять своє підтвердження доводи позивача про те, що по маршруту його руху з об`єктивних причин він не міг належними чином бачити знак 3.34 «Зупинку заборонено».

Крім того, враховуючи місце розміщення знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на розглядуваній ділянці вулиці Івана Франка в м. Берегово, а саме, факт розміщення цього знаку фактично перед перехрещуванням із провулком Мукачівський, являються обгрунтованими доводи позивача про те, що дія цього знаку не поширюється на ділянку цієї дороги після вказаного перехрестя.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів на підставі наданих суду доказів приходить до переконання, що інспектором поліції при складанні постанови не були належним чином встановлені фактичні обставини справи і сформовано помилковий висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення щодо порушення ПДР України.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а отже оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3641284 від 11.12.2024 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи проведено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нової постанови суду про задоволення позовних вимог.

Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги шляхом стягнення таких витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої та апеляційної інстанцій підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи платіжними інструкціями.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2024 року в адміністративній справі №297/5081/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови та закриття провадження у справі скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3641284 від 11 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок сплаченого за подання адміністративного позову та судового збору в сумі 726 (сімсот двадцять шість) гривні 72 копійки сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 03.04.2025 року