Справа № 160/1725/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2025 рокуСправа №160/1725/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
23 січня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці станом на 27 серпня 2024 року періодів його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 27 серпня 2024 року періоди його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату з 09 вересня 2024 року щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Дніпропетровській області №Б-с-1467 від 12 листопада 2024 року про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та становить 70% від суддівської винагороди судді місцевого суду станом на 09 вересня 2024 року - 172 596,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що на підставі наказу №72-к від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 було відраховано зі штату Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з посади голови суду.
З 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив:
- зарахувати йому до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів;
- здійснити перерахунок та виплату з 09 вересня 2024 року щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Дніпропетровській області №Б-с-1467 від 12 листопада 2024 року про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та становить 70% від суддівської винагороди судді місцевого суду станом на 09 вересня 2024 року - 172 596,00 грн.
Періоди проходження військової служби з 26.04.1983 по 23.06.1985, період навчання з 01.09.1985 по 05.11.1986 та період роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 03.05.1995 по 11.05.1998 роки зараховані до загального страхового стажу, але не підлягають зарахуванню до суддівського стажу.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці періодів його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів, що призвело до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 19.09.2024 року; не здійснення перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Дніпропетровській області №Б-с-1467 від 12 листопада 2024 року про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та становить 70% від суддівської винагороди судді місцевого суду станом на 09 вересня 2024 року - 172 596,00 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/1725/25 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
27 січня 2025 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
28 січня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий ОСОБА_1 т.в.о. голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області загалом складає 30 років 02 місяці 19 днів та включає:
- служба в армії - з 26.04.1983 року по 23.06.1985 року (02 роки 01 місяць 27 днів);
- професійна діяльність (3 роки);
- слідчий з 03.05.1995 року по 11.05.1998 року (03 роки 00 місяців 08 днів);
- суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області з 13.08.2002 року по 29.03.2004 року (01 рік 07 місяців 17 днів);
- суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 28.03.2004 року по 13.09.2016 року (15 років 05 днів 16 днів);
- голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 13.09.2016 року по 27.08.2024 року (07 років 11 місяців 15 днів).
Вказані періоди стажу також підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 09.09.2024 року.
Судом встановлено, що на підставі наказу №72-к від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 було відраховано зі штату Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з посади голови суду.
З 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
12 листопада 2024 року Територіальним управлінням ДСА в Дніпропетровській області ОСОБА_1 видано довідку-розрахунок №Б-с-1467 про суддівську винагороду станом на 09.09.2024 року, як судді, який здійснює повноваження без врахування обмежень встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", яка складає 172 596,00 грн., у тому числі:
1. Посадовий оклад 90 840,00 грн.
2. Доплата за вислугу років (80%) 72 672,00 грн.
3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) 9 084,00 грн.
4. Доплата за науковий ступінь - грн.
5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - грн.
6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - грн.
11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив:
- зарахувати йому до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів;
- здійснити перерахунок та виплату з 09 вересня 2024 року щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Дніпропетровській області №Б-с-1467 від 12 листопада 2024 року про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та становить 70% від суддівської винагороди судді місцевого суду станом на 09 вересня 2024 року - 172 596,00 грн.
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Стаж роботи на посаді судді складає 22 роки 0 місяців 01 день, загальний страховий стаж становить 41 рік 03 місяці 18 днів.
Періоди проходження військової служби з 26.04.1983 по 23.06.1985, період навчання з 01.09.1985 по 05.11.1986 та період роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 03.05.1995 по 11.05.1998 роки зараховані до загального страхового стажу, але не підлягають зарахуванню до суддівського стажу.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці періодів його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів, що призвело до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 19.09.2024 року; нездійснення перерахунку та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Дніпропетровській області №Б-с-1467 від 12 листопада 2024 року про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та становить 70% від суддівської винагороди судді місцевого суду станом на 09 вересня 2024 року - 172 596,00 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Згідно з абзацами 10, 14 статті 126 Конституції України, підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Повноваження судді припиняються у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років.
Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно пункту 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до частини 1 статті 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Однак, згідно з абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаду судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На час призначення (обрання) позивача суддею у 2002 році був чинним Закон України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».
Частиною 4 статті 43 Закону №2862-XII, чинного на день призначення позивача на посаду судді, визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до вимог частини 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області періодів роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 03.05.1995 по 11.05.1998 роки.
Щодо не зарахування до стажу роботи позивача періоду строкової військової служби, суд виходить з наступного.
На підставі абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (доповнено згідно із Законом №1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Крім того, на час обрання позивача на посаду судді була чинною норма абзацу 2 пункту 1 Указу Президента України №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року - до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
На час набрання чинності Законом №2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Положеннями підпункту 3-1 пункту 3 вказаної постанови визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у рішенні Верховного Суду від 20.02.2018 (справа № П/9901/382/18), у постанові Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 14.05.2021 у справі № 463/1162/17, від 17.05.2021 у справі № 243/8281/17 та у справі № 592/3354/17.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження військової служби з 26.04.1983 по 23.06.1985.
Суд при вирішенні питання щодо зарахування спірних періодів враховує, що з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий ОСОБА_1 т.в.о. голови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, загалом складає 30 років 02 місяці 19 днів та включає:
- служба в армії - з 26.04.1983 року по 23.06.1985 року (02 роки 01 місяць 27 днів);
- професійна діяльність (3 роки);
- слідчий - з 03.05.1995 року по 11.05.1998 року (03 роки 00 місяців 08 днів);
- суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області з 13.08.2002 року по 29.03.2004 року (01 рік 07 місяців 17 днів);
- суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 28.03.2004 року по 13.09.2016 року (15 років 05 днів 16 днів);
- голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 13.09.2016 року по 27.08.2024 року (07 років 11 місяців 15 днів).
Вказані періоди стажу також підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 09.09.2024 року.
Щодо вимоги перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд виходить з наступного.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді.
Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.
Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Викладене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому, у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень та набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання.
Пенсія, довічне грошове утримання судді у відставці як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю, матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, відповідно до якої «Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції».
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.
Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ встановив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту.
У свою чергу, умовою наявності правомірних очікувань, у розумінні практики ЄСПЛ, є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування - це очікування можливості здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.
Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Виходячи з розрахунку стажу судді у відсотковому співвідношенні, за 20 років - нараховується 50%, у подальшому за кожен рік - 2%, відтак за 30 років на посаді судді, щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 повинно розраховуватися виходячи з розрахунку: (20 років - 50% + 10 років х 2%) = 70%.
Щодо здійснення перерахунку на підставі довідки-розрахунку, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Судом встановлено, що на підставі наказу №72-к від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 було відраховано зі штату Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з посади голови суду.
12 листопада 2024 року Територіальним управлінням ДСА в Дніпропетровській області ОСОБА_1 видано довідку-розрахунок №Б-с-1467 про суддівську винагороду станом на 09.09.2024 року, як судді, який здійснює повноваження без врахування обмежень встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", яка складає 172 596,00 грн., у тому числі:
1. Посадовий оклад 90 840,00 грн.
2. Доплата за вислугу років (80%) 72 672,00 грн.
3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) 9 084,00 грн.
4. Доплата за науковий ступінь - грн.
5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - грн.
6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - грн.
Згідно з частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Аналіз наведених норм законодавства дозволяє суду зробити висновок про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці залежить саме від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Отже, законодавець пов`язує розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді.
Визначальне значення для визначення щомісячного довічного грошового утримання має саме займана посада, з якої звільнено суддю у відставку.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина 3 статті 135 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Приписами частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" регламентовано, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривень.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 за №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 за № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 за №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді, як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання.
Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі № 300/3388/21.
При цьому, згідно частини 4 статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно пункту 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 2 статті 27 Закону України "Про Конституційний Суд України" органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно п. 6 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.
Звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через веб-портал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку. Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України.
Згідно пунктів 7-9 розділу IV Порядку №3-1 документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Орган, що приймає рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про перегляд щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в перегляді щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок. У разі якщо внаслідок перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання зменшується, щомісячне довічне грошове утримання виплачується в раніше встановленому розмірі, про що орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, повідомляє суддю.
Отже, основним документом, на підставі якого позивачеві визначається розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які в даному випадку надані 12.11.2024 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 - довідку-розрахунок №Б-с-1467 про суддівську винагороду, які передбачені Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1.
Пунктом 4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 (зі змінами) встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Тобто, за приписами пункту 4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати йому пенсії.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Таскомбанк" №3446-5284-3664-6561 від 21 січня 2025 року.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці станом на 27 серпня 2024 року, періодів його роботи: служба в армії - 02 роки 01 місяць 27 днів, професійна діяльність - 03 роки, слідчий органу внутрішніх справ - 03 роки 00 місяців 08 днів, суддя Новомосковського міського суду Дніпропетровської області - 01 рік 07 місяців 17 днів, суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 15 років 05 місяців 16 днів, голова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - 07 років 11 місяців 15 днів, що загалом становить період роботи, що зараховується судді у відставці 30 років 02 місяців 19 днів.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник