Справа № 620/18154/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/18154/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною діяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

визнати протиправною діяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні інформації та копій документів на адвокатський запит від 29.10.2023 в інтересах ОСОБА_1 ;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути зазначений адвокатський запит і надати належним чином завірені копії наказів, виданих під час проходження служби ОСОБА_1 щодо призначення його на посаду, про переміщення на інші посади, про накладення дисциплінарних стягнень, матеріали службових перевірок про отримання поранень, контузій, дисциплінарних стягнень тощо стосовно останнього. Повідомити про наявність психолога або особи, яка здійснює контроль за морально-психологічним станом здоров`я військовослужбовців підпорядкованої військової частини;

визнати протиправною діяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду скарги від 30.10.20023 в інтересах ОСОБА_1 ,

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути зазначену скаргу та провести службове розслідування щодо командування, медичного підрозділу, військовослужбовців, які відповідають з морально-психологічний стан військовослужбовців, військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного надання медичної допомоги військовослужбовцю вказаної військової частини, ОСОБА_1 , не проведення належної роботи з підтримання його морально-психологічного стану. При встановленні порушень вирішити питання про притягнення винних осіб до встановленої законодавством України відповідальності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що за весь період служби з моменту мобілізації позивач отримав три контузії, при цьому в перший раз у лікуванні було відмовлено, вдруге отримав одну крапельницю, а в останній раз 22.09.2023 під час виконання завдання з мінування позиції втратив свідомість та був винесений побратимами з позицій, однак отримав лікування 1 крапельницю. Зважаючи на те, що стан здоров`я не покращувався, а медичну допомогу у військовій частині не надавали, 21.10.2023 ОСОБА_1 повідомив безпосереднього командира, здав зброю та амуніцію й вимушений був покинути частину за станом здоров`я та психологічним станом, оскільки за весь час повномасштабного вторгнення не отримував належного лікування при отриманих контузіях. З 23.10.2023 позивач проходить лікування в лікарні за місцем свого мешкання в неврологічному відділенні та отримує «адекватну» допомогу після трьох контузій. Представник позивача вказує, що 29.10.2023 направлено адвокатський запит про надання належним чином завірені копії наказів, виданих під час проходження військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 . Вказана інформація повинна бути використана для захисту інтересів ОСОБА_1 в суді.

Також 30.10.2023 подано скаргу до військової частини НОМЕР_1 в інтересах ОСОБА_1 з проханням провести службове розслідування щодо командування, медичного підрозділу, військовослужбовців, які відповідають з морально-психологічний стан військовослужбовців, військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного надання медичної допомоги військовослужбовцю вказаної військової частини, ОСОБА_1 , не проведення належної роботи з підтримання його морально-психологічного стану. При встановленні порушень вирішити питання про притягнення винних осіб до встановленої законодавством України відповідальності. Отримані відповіді на запит та скаргу не задовольнили інтереси ОСОБА_1 та його представника, тому змушені звернутися до суду з вимогою визнати протиправною діяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні інформації та копій документів на адвокатський запит від 29.10.2023 в інтересах ОСОБА_1 , а також визнати протиправною діяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду скарги від 30.10.20023 в інтересах ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.01.2024 у справі відкрито провадження та призначено слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позов представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, оскільки порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних сил України в повній мірі знайшло своє підтвердження за результатами службового розслідування. За наявною у відповідача інформацією ОСОБА_1 отримав травмування 22.09.2023 та силами медичної служби був евакуйований до передового хірургічного відділення НОМЕР_2 військового мобільного госпіталю, де був оглянутий спеціалістами. Потреби в госпіталізації та подальшій евакуації виявлено не було, а тому військовослужбовець того ж дня був повернутий у підрозділ. Таким чином, військовослужбовець покинув місце розташування свого підрозділу в бойовій обстановці, що є порушенням норм чинного законодавства та підпадає під кримінальну відповідальність. Щодо надання запитуваних представником ОСОБА_1 , то відповідач вважає, що не було обґрунтовано необхідність отримання зазначеної інформації, а запит не містить відомостей про справу, в рамках якої вона запитується. А згідно скарги від 30.10.20023 в інтересах ОСОБА_1 , була проведена перевірка та надана відповідь листом від 14.11.2023 № 6973 у визначений законом термін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 24.02.2022 старший солдат військової служби за призивом під час мобілізації зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 20.04.2023 призначений на посаду старшого стрільця-оператора стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 72, 73).

Здійснюючи адвокатську діяльність, представник позивача ОСОБА_2 направив на поштову адресу військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 29.10.2023 про надання належним чином завірених копій наказів, виданих під час проходження служби ОСОБА_1 щодо призначення його на посаду, про переміщення на інші посади, про накладення дисциплінарних стягнень, матеріали службових перевірок про отримання поранень, контузій, дисциплінарних стягнень тощо стосовно останнього. Повідомити про наявність психолога або особи, яка здійснює контроль за морально-психологічним станом здоров`я військовослужбовців підпорядкованої військової частини, до якого долучив ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію довідки форми 100 (а.с. 34-35).

Листом від 11.11.2023 № 6886 відповідач повідомив представника позивача про те, що станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.10.2023 № 301 вважається таким, що самовільно залишив розташування підрозділу. Після повернення ОСОБА_1 до військової частини буде здійснений об`єктивний розгляд зазначеної ситуації та прийняте відповідне рішення щодо подальших дій згідно чинного законодавства. Також адвокатом належним чином не обґрунтовано необхідність отримання зазначеної інформації, а запит не містить відомостей про справу, в рамках якої вона запитується (а.с. 33).

З огляду на викладене відповідачем відмовлено в наданні запитуваної представником позивача інформації та документів.

Крім того, 30.10.2023 засовами поштового зв`язку представник позивача Михайленко Д.П. направив скаргу в інтересах ОСОБА_1 від 30.10.2023 з вимогою провести службове розслідування щодо командування, медичного підрозділу, військовослужбовців, які відповідають за морально-психологічний стан військовослужбовців, військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного надання медичної допомоги військовослужбовцю вказаної військової частини ОСОБА_1 , не проведення належної роботи з підтримання його морально-психологічного стану. При встановленні порушень вирішити питання про притягнення винних осіб до встановленої законодавством України відповідальності, до якої долучив ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 24-25).

Листом від 14.11.2023 № 6973 Військова частина НОМЕР_1 повідомила адвоката Михайленка Д.П. про те, що за наслідками розгляду його скарги в інтересах ОСОБА_1 була проведена перевірка та встановлено, що дана скарга носить безпідставний характер та ображає командування батальйону (частини), в якій проходить військову службу старший солдат ОСОБА_1 (а.с. 26-27).

Вважаючи такі відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою основою діяльності адвокатури України є Конституція України, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші законодавчі акти України.

По-перше, частиною першою статті 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

П. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI) визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Ст. 2 Закону №5076-VI закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Приписами ст. 20 Закону №5076-VI визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Приписами частини першої та другої статті 24 Закону № 5076-VI установлено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI) визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 5 указаного Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Приписами частин першої, другої, четвертої та восьмої статті 6 Закону № 2939-VI встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно із статтею 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 19 указаного Закону визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Як зазначено судом вище, відмовляючи в наданні запитуваної інформації на адвокатський запит, відповідач вказав, що адвокатом належним чином не обґрунтовано необхідність отримання зазначеної інформації, а запит не містить відомостей про справу, в рамках якої вона запитується.

При цьому, до адвокатського запиту додано ордер про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача в наданні запитуваної інформації на адвокатський запит.

По-друге, на підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з пунктом 117 розділу V Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (в редакції чинній на момент подання скарги) пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124 (далі-Інструкція з діловодства у Збройних Силах України у редакції на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначені види документів, які створюються у Збройних Силах України, серед яких у тому числі є рапорт (заява), що визначається як письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до положень пункту 2.8.24 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України відмітка про надходження документа до військової частини (установи) проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі в правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування військової частини (установи)одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (за потреби година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду. З цією метою використовується спеціальний штамп.

Реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення (пункт 3.9.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Відповідно до пункту 3.9.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи реєструються лише один раз: в день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створені у підрозділу день підписання або затвердження.

Під час реєстрації документа надається умовне позначення реєстраційний індекс, який оформлюється відповідно до пункту 2.8.8 цієї Інструкції (пункт 3.9.5 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Згідно з абзацом 2 пункту 3.10.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України зареєстровані документи разом із підготовленими в службах діловодства проектами резолюцій передаються на розгляд керівництву військової частини (установи) та підрозділів у день їх надходження або наступного робочого дня у разі надходження документів у неробочий час. Телеграми, телефонограми та інші термінові документи передаються першочергово.

Пунктом 3.10.8 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України встановлено, що виконання документа передбачає збір та опрацювання необхідної інформації, підготовку проекту відповіді на документ чи нового документа, його оформлення, узгодження (у тому числі в інших органах військового управління, військових частинах (установах), подання для підписання (затвердження) керівництву військової частини (установи), а також у разі потреби підготовку для пересилання адресату.

Відповідальність за виконання документа несуть особи, зазначені в розпорядчому документі, резолюції командира (керівника), та працівники, яким безпосередньо доручено його виконання (пункт 3.10.10 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

За змістом статтей 1, 2 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку №608, відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

З дослідженої в суді наданої представнику позивача відповіді військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2023 № 6973 на його скаргу від 30.10.2023, вбачається проведення перевірки по наведеним обставинам, однак суд не знаходить підстав протиправності в діях відповідча, оскільки позивачем у скарзі не конкретизовано осіб, які на його думку вчинили порушення його прав (а.с. 26-27).

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Враховуючи предмет даного позову, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною діяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові у наданні інформації та копій документів на адвокатський запит від 29.10.2023 в інтересах ОСОБА_1 .

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути адвокатський запит адвоката Михайленка Дмитра Петровича від 29.10.2023, з урахуванням висновків суду у цій справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Дата складення повного рішення суду 04 квітня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО