Справа № 580/332/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року справа № 580/332/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи військової частини не надали у термін, встановлений чиним законодавством України, відповідь на запит на інформацію від 13 грудня 2024 року;

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2024 року №32663/ОКП не надав завірену належним чином копію документу, яким скарга від 18 травня 2024 року надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати позивачу завірену належним чином копію документу, яким моя скарга від 18 травня 2024 року надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації та документів, однак, відповідач протиправно не надав інформації на запит позивача у строк встановлений законом.

Ухвалою суду від 20.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами.

03.02.2025 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що запит від 13.12.2024 надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 (пункт постійної дислокації військової частини), який після реєстрації (вх.. № 35216) було направлено на розгляд командиру військової частини НОМЕР_1 до району виконання військовою частиною НОМЕР_1 завдань (Донецька область).

Після розгляду, 31.12.2024 запит було доручено для опрацювання помічнику командира з правової роботи начальнику юридичної служби військової частини НОМЕР_1 та доведено для опрацювання 31.12.2024. Також, у АДРЕСА_2 (району ведення бойових дій військовою частиною НОМЕР_1 ) з 01.01.2025 по 03.01.2025 не працювало відділення Укрпошти, що унеможливило направлення відповіді позивачу раніше.

Після отримання відповідачем ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, було виявлено, що позивачу було помилково направлено документ, який Позивачем не витребовувався.

З метою реалізації права позивача на інформацію, 28 січня 2025 року за вих. №2819/окп було надіслано відповідь та телеграму військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2024 № 502/16/535, яку позивач просив надати у запиті від 13 грудня 2024 року.

Таким чином, відповідачем надано відповідь на запит позивача на інформацію від 13 грудня 2024 року, що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву доказами.

05.02.2025 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що заперечивши проти позовної вимоги визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2024 року №32663/ОКП не надав завірену належним чином копію документу, яким скарга від 18 травня 2024 року надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 », відповідач визнав, що запитуваний документ не було надано.

Оцінивши заявлені доводи та аргументи сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив таке.

Запитом на інформацію від 13.12.2024 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати завірену належним чином копію документу, яким його скарга від 18 травня 2024 року надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 .

Вказаний запит вручений відповідачу 20.12.2024.

У відповідь на вказаний запит 10.01.2024 позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 лист від 31.12.2024 №32663/окп, до якого додано копію супровідного листа військової частини НОМЕР_2 від 15.04.2024, адресованого військовій частина НОМЕР_1 , та яким останній направлено скаргу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із бездіяльністю щодо надання у встановлений законом строк інформації на запит від 13.12.2024, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Для вирішення спору суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки спірні правовідносини виникли з приводу надання інформації на запит, суд враховує, що згідно зі ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані законами України від 2 жовтня 1992 року №2657-XІІ "Про інформацію" (далі Закон №2657-XІІ), Про доступ до публічної інформації від 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі Закон №2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 ст.3 Закону №2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (пункт 1 частини першої статті 3, пункт 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VІ).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч.1 ст.12 Закону є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

За змістом наведених статей можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Одним із способів доступу до інформації відповідно до п.2 ч.2 ст.5 Закону №2939-VI є надання її за відповідними запитами.

Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

П.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Ч.1 ст.3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Закон № 2939-VI передбачає, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом. Водночас, вказаним Законом визначено випадки обмеження доступу до інформації.

Так, статтею 6 Закону №2939-VІ передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Статтями 7, 8, 9 Закону №2939-VІ визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Частиною 1 ст.22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії (інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Пунктом 3 ч.4 статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

З аналізу наведених норм вбачається, що у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі до інформації.

Як установлено судом, запитом на інформацію від 13.12.2024 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати завірену належним чином копію документу, яким його скарга від 18 травня 2024 року надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 .

Вказаний запит вручений відповідачу 20.12.2024.

У відповідь на вказаний запит 10.01.2024 позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 лист від 31.12.2024 №32663/окп, до якого додано копію супровідного листа військової частини НОМЕР_2 від 15.04.2024, адресованого військовій частина НОМЕР_1 , та яким останній направлено скаргу ОСОБА_1 .

Суд врахував, що позивач просив надати завірену належним чином копію документу, яким його скарга від 18 травня 2024 року надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 .

Водночас, на вказане звернення позивачу наданий супровідний лист від 15.04.2024, тобто, виходячи з дати його створення, інший, ніж той що просив позивач.

Крім того, відповідь на запит від 13.12.2024 (отриманий 20.12.2024) направлена позивачу 04.01.2025, тобто не у строк, передбачений ст.20 Закону №2939-VI.

Таким чином відповідач проявив бездіяльність не надавши у встановлений строк інформації на вищевказаний запит від 13.12.2024.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вищевказана бездіяльність відповідача є порушенням права на отримання повної інформації на запит позивача.

Тому для повного відновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати повну інформацію на вказаний вище запит.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо надання у встановлений строк інформації на запит ОСОБА_1 від 13.12.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) надати повну інформацію на запит ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 13.12.2024.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити сторонам.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ