Справа № 815/178/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 815/178/16

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (суддя Марин П.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 24.02.2025) про відмову у перегляді за виключними обставинами постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року, що ухвалена у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

13.01.2016 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, в якому позивачка просила визнати протиправним та скасувати наказ №3131к від 14.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м. Одеси у зв`язку із проведенням реорганізації та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в структурі Прокуратури та стягнути з Прокуратури на користь ОСОБА_1 відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в органах прокуратури відбулась реорганізація та скорочення кількості посад відповідно до Закону України "Про прокуратуру" в новій редакції. Позивач у порядку, визначеному законодавством, повідомлена про наступне звільнення і процедура її звільнення відбувалася з дотриманням передбачених законодавством гарантій. Судом першої інстанції наголошено на неможливості відповідача запропонувати позивачу вакантну посаду у новоствореному органі прокуратури з огляду на норми Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" в новій редакції.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2016 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано наказ Прокуратури від 14.12.2015 №3131к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м. Одеси з 14.12.2015. Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в структурі Прокуратури. Стягнуто з Прокуратури на користь ОСОБА_1 відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.12.2015 по день фактичного поновлення на посаді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку суду апеляційної інстанції, оспорюваний наказ про звільнення позивача з посади винесений з порушенням частини 2 статті 40, статей 42, 49-2 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на рівнозначній посаді в структурі Прокуратури.

Постановою Верховного Суду від 17.07.2018 скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2016. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 залишено в силі.

Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний наказ прокурора Одеської області від 14.12.2015 №3131к про звільнення прийнятий у порядку, у межах та спосіб, встановлені законом, а тому, підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування зазначеного наказу, поновлення її на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Колегія суддів Верховного Суду не погодилася з висновками суду апеляційної інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, оскільки підстави для звільнення прокурора у даному випадку передбачені безпосередньо Законом №1697-VII, який є спеціальним по відношенню до загальних норм КЗпП України.

23.01.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 за виключними обставинами.

На обґрунтування поданої заяви позивачка посилалася на Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року №11-р(II)/2024 у справі №3-157/2023(290/23), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами та залишено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року по справі №815/178/16 в силі.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що оскільки заявник у цій справі просить переглянути за виключними обставинами судове рішення, яким йому в задоволенні позову відмовлено, тобто рішення, що не підлягає примусовому виконанню, таке судове рішення не може вважатися невиконаним в розумінні положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України з огляду на висновок Верховного Суду в Ухвалі від 14.05.2020 року у справі №808/1628/18. Тому, правові підстави для задоволення заяви позивача в цьому випадку відсутні.

Крім цього, суд зазначив, що рішення Конституційного Суду України поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норми матеріального права та порушення норми процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 по справі №815/178/16 за виключними обставинами задовольнити. Скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 у справі №815/178/16, та визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Одеської області від 14.12.2015 року №3131к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Прокуратури м. Одеси з 14.12.2015. Поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в структурі прокуратури Одеської області. Стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015.

На обґрунтування поданої скарги апелянтка посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури міста Одеси з 14.12.2015 року у зв`язку із проведенням реорганізації та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», який Рішенням Конституційним Судом України від 18.12.2024 №11- р(ІІ)/2024 року у справі №3-157/2023(290/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), виникли підстави для перегляду постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року по справі №815/178/16 за виключними обставинами.

Апелянтка вважає, що на даний час не існує жодної чинної правової норми, якою б було визначено неможливість застосування рішення Конституційного Суду України до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. При цьому, у випадку визнання закону або норми закону неконституційними, в подальшому жоден суд не зможе застосувати даний закон або норму закону при ухваленні судового рішення.

Відмова суду першої інстанції повністю лишає правового смислу існування процедури перегляду судового рішення за виключними обставинами в порядку п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України. Тому, висновок суду, що рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватися до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення, прямо суперечить приписам ст. ст. 361, 362 КАС України.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Судом першої інстанції спірне питання було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Приписами частини шостої статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 365 КАС України).

Зважаючи на підстави звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 за виключними обставинами, колегія суддів враховує, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку із встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, вже було предметом розгляду Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. У постанові від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися "не виконаним" у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить, не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави.

У цій постанові також вказується на те, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалах від 21 грудня 2022 року в справі №140/2217/19 та від 22 грудня 2022 року в справі №805/1312/16-а.

Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року) та у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року).

Дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року в справі №4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження "якщо рішення суду ще не виконане") - на підставі якого у справі №4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - в цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Таким чином, дотримуючись окресленої правової позиції Верховного Суду щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернулась ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно, це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Окрім наведених мотивів необхідно також зазначити, що, відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон №2136-VIII).

Водночас у частині першій статті 97 Закону №2136-VIII визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Аналіз норм розділу ХІІ Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону №2136-VIII дає підстави для висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі та застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі та виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, проте продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року №11-р(II)/2024 у справі №3-157/2023(290/23) визначено, що пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Виходячи з імперативних приписів Конституційного Суду України щодо втрати чинності пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, на момент звернення до суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі №160/5839/20, зазначена норма є чинною.

Зазначене в сукупності не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 у справі №815/178/16.

Доводи апеляційної скарги зазначені висновки не спростовують та не дають підстав уважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361, 362 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року про відмову у перегляді постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року за виключними обставинами без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов