Справа № 140/2904/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/2904/24 пров. № А/857/16573/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 777 Трейдінг Груп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя (судді) в суді першої інстанції Каленюк Ж.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю « 777 Трейдінг Груп» (далі ТзОВ « 777 Трейдінг Груп») звернулось до суду з позовом до Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29 січня 2024 року №UA205050/2024/000013/2.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою митного оформлення в режимі імпорту товару - автобус VDL Berkhof-Ambassador 180 (vin НОМЕР_1 ) його декларант подав до Волинської митниці митну декларацію (далі МД) № 24UA05U0, в якій митну вартість визначив за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) й до фактурної вартості 7000,00 євро додано також транспортні витрати в сумі 35000,00 грн. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 29 січня 2024 року № UA205050/2024/000013/2, визначивши митну вартість за резервним методом на рівні 12200,00 євро. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності. Вказує, що не погоджується з таким рішенням й вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) декларант надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за першим методом, а у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Зауважує, що у спірному рішенні відповідач безпідставно покликається на невідповідність порядку (строків) оплати згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті від 24 січня 2024 року № 4 умовам оплати у проформі від 08 січня 2024 року №20230201, яка виписана раніше укладеного контракту та не підписана продавцем. Так позивач зауважує, що предметом купівлі-продажу є товар, тому його митну вартість згідно зі статтею 53 МК України підтверджує рахунок-фактура (інвойс), а проформа є лише пропозицією продавця покупцеві. Вважає безпідставними аргументи митного органу про відсутність у платіжній інструкції в іноземній валюті підпису платника, оскільки за домовленістю з продавцем товариство провело повну оплату за два автобуси за одним контрактом (vin XMGDE18FS0H019413 та vin XMGDE18FSOHO19414) через систему Інтернет-банкінг із застосуванням кваліфікованого електронного підпису банку та платника. Також те, що копія митної декларації країни відправлення №MRN24NL0V16S9IVJAVDA2 датована 22 січня 2024 року, а товар був проданий згідно з інвойсом №10240019 25 січня 2024 року не може бути підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, адже за умовами контракту підготовка документів на експорт здійснюється відправником самостійно, а ризики і право власності на товар переходять від продавця до покупця лише після передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та товару відповідно до ідентифікаційного номера. Звертає увагу на те, що зазначений в контракті від 12 січня 2024 року №1201/NL24 строк його дії до 31 грудня 2023 року є опискою, яка була виправлена шляхом доповнення від 12 січня 2024 року №1 до контракту, яке надано до митного оформлення. Зазначає, що у спірному рішенні митний орган стверджує про ненадання декларантом документів, які б підтверджували суму фактично понесених транспортних витрат, тоді як до калькуляції транспортних витрат було додатково надано договір про надання послуг від 12 січня 2024 року №12/01 та акт прийому-передачі від 29 січня 2024 року №12/01. Вважає, що спірне рішення прийнято всупереч положенням статей 54, 55, 64 МК України, без дотримання умов, передбачених частинами другою, третьою статті 53 Кодексу; у ньому крім номера та дати іншої митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, відповідач не навів пояснення щодо зроблених коригувань та не навів порівняльного аналізу, тобто, не довів, чи з точно такими ж характеристиками товар ввозився на митну територію України; не виконано обов`язок і щодо послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці від 29 січня 2024 року №UA205050/2024/000013/2 про коригування митної вартості товарів.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню. Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 25 січня 2024 року № 10240019 (7000,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA05U0 від 29 січня 2024 року (графа 22). Пунктом 5 контракту від 12 січня 2024 року № 1201/NL24 сторонами погоджено оплату товару шляхом безготівкового перерахунку коштів на валютний рахунок продавця з розрахункового рахунку покупця; форма оплати передоплата. До митної декларації надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 24 січня 2024 року №4, відповідно до якої позивач перерахував на рахунок продавця 14000,00 євро (тобто за два транспортних засоби). Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до пункту 10 статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару у сумі 35000,00 грн, що не заперечується відповідачем. З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що рішення відповідача від 29 січня 2024 року № UA205050/2024/000013/2 про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД № 23UA05U0 відбулось автоматичне спрацювання декількох профілів ризику Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР), що передбачає необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару. Вказує, що у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, оскільки у поданих документах було встановлено розбіжності: щодо умов оплати згідно з контрактом, рахунком-проформою (яка не завірена продавцем товару та виписана раніше) та з огляду на платіжну інструкція в іноземній валюті, яка не відповідає вимогам до платіжного документа; копія митної декларації країни відправлення № MRN24NL0V16S9IVJAVDA2 датована раніше інвойсу; сам контракт датований 12 січня 2024 року, а термін його дії до 31 грудня 2023 року; декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 29 січня 2024 року, проте не надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Оскільки декларант не надав усіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом. У зв`язку з відсутністю у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, вартісної основи для розрахунку митної вартості, можливим було застосування лише резервного методу, тому на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі - ЄАІС Держмитслужби) митну вартість визначено на рівні 12200,00 євро (МД №UA205150/2024/001534 від 26 січня 2024 року). Вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від 29 січня 2024 року №UA205050/2024/000013/2 відповідає вимогам митного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що декларантом самостійно були включенні витрати на транспортування у сумі 35000,00 грн, при цьому витрати на навантаження та розвантаження позивачем понесено не було, оскільки транспортний засіб доставлявся своїм ходом, про що зазначалося в калькуляції.

Наголошує, що ні в запиті про надання додаткових документів, ні в спірному рішенні про коригування митної вартості відповідач не вказав на неправильність проведеного декларантом розрахунку митної вартості: які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 січня 2024 року між ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» (покупець) та компанією Womy equipment supply В.V. (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №1201/NL24, за умовами якого продавець зобов`язується поставити товар - два автобуси VDL Berkhof-Ambassador vin НОМЕР_1 та vin НОМЕР_2 (а.с.15-19).

29 січня 2024 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України на умовах EXW-Зевенберген (Нідерланди) товару «Автобус міський, що був у використанні: марка згідно з довідником VDL Berkhof; модель згідно з довідником - Ambassador 180; (кузов, шасі, рама) №XMGDE18FS0H019413; включаючи водія, загальна кількість сидячих - 34 місця; призначення для перевезення пасажирів дорогами загального користування; календарний рік виготовлення - 2010; - модельний рік виготовлення - 2010. Країна виробництва - (NL), торговельна марка «VDL» (далі також товар) декларант позивача в порядку електронного декларування подав МД №24UA05U0 (а.с.71). Фактурна вартість імпортованого товару становить 7000,00 євро (еквівалентно 287396,90 грн). Митну вартість визначено на рівні 322396,90 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 35000,00 грн) (а.с101-103). До митної декларації для підтвердження митної вартості додано: контракт від 12 січня 2024 року №1201/NL24 (а.с.15-19), проформу від 08 січня 2024 року №20230201 (а.с.24); рахунок-фактуру (iнвойс) від 25 січня 2024 року №10240019 (а.с.22); платіжну інструкцію від 24 січня 2024 року №4 (а.с.26); калькуляцію транспортних витрат від 29 січня 2024 року (а.с.40); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13 грудня 2023 року № НОМЕР_3 (а.с.77); довідку щодо відповідності транспортного засобу екологічним нормам від 29 січня 2024 року №290124071 (а.с.72), висновок експерта від 29 січня 2024 року №131 (а.с.75 зворот); фото; сертифікат з перевезення (походження) товару форми AF01183562 від 25 січня 2024 року (а.с.78 зворот); митну декларацію країни відправлення №MRN24NL0V16S9IVJAVDA2 від 24 січня 2024 року (а.с.82 зворот).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту (а.с.85) вказано на наявність розбіжностей у поданих документах: 1) пунктом 5 контракту від 12 січня 2024 року №1201/NL24 визначено, що форма оплати за товар передоплата, а в проформі від 08 січня 2024 року №20230201 вказані умови оплати: 20% передоплата за резервацію, повна оплата перед доставкою. Декларантом надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 24 січня 2024 року №4, яка не відповідає умовам оплати, вказаним в проформі; ця проформа не завірена продавцем товару та виписана раніше, ніж укладений контракт; 2) надана декларантом платіжна інструкція в іноземній валюті від 24 січня 2024 року №4 не може бути взята до уваги як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, бо не відповідає вимогам Закону України №1591-IX «Про платіжні послуги» та Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженому постановою правління Національного банку України від 28 липня 2008 року №216; 3) копія митної декларації країни відправлення №MRN24NL0V16S9IVJAVDA2 датована 22 січня 2024 року, а товар згідно з інвойсом №10240019 був проданий 25 січня 2024 року; 4) пунктом 12 контракту визначено термін його дії 31 грудня 2023 року, що не може відповідати дійсності, так як сам контракт датований 12 січня 2024 року; 5) декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 29 січня 2024 року, проте не надано жодних документів, які б підтверджували суму фактично понесених витрат. Одночасно запропоновано подати такі документи: 1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; 5) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається; 6) виписку з бухгалтерської документації; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На електронне повідомлення митниці декларант листом від 29 січня 2024 року інформував відповідача про те, що додаткових документів надавати не буде (а.с.76).

29 січня 2024 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА205050/2024/000013/2 (а.с.31-32). Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи містять розбіжності (ті, про які зазначено в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації в ЄАІС (МД №UA205150/2024/001534 від 26 січня 2024 року) на рівні 12200,00 євро.

Також 29 січня 2024 року Волинська митниця сформувала картку №UA205050/2024/000079 відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (а.с.33-34).

Товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA7U4 від 29 січня 2024 року із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (а.с.29-30).

Відповідно до положень частини восьмої статті 55 МК України ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» 12 лютого 2024 року надало Волинській митниці додаткові пояснення (а.с.35-38) та документи для підтвердження митної вартості товару, що декларувався згідно з МД №24UA05U0 від 29 січня 2024 року (зокрема, договір про надання послуг від 12 січня 2024 року №12/01 та лист Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 27 жовтня 2023 року №LSK-07.8/155) (а.с.41-42, 43-45). Однак їх надання не призвело до скасування рішення від 29 січня 2024 року №UА205050/2024/000013/2 митним органом, про що позивач інформований листом від 04 березня 2024 року №7.3-2/15-02/14/2697 (а.с.97-100).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів зазначає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Матеріалами справи підтверджується, що спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У цій справі оскаржуване рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, оскільки декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (пункти 2, 3, 4, 6): контракт від 12 січня 2024 року №1201/NL24 (а.с.15-19), рахунок-фактуру (iнвойс) від 25 січня 2024 року №10240019 (а.с.22); платіжну інструкцію від 24 січня 2024 року №4 (а.с.26); калькуляцію транспортних витрат від 29 січня 2024 року (а.с.40).

Разом із цими документами декларантом було надано проформу від 08 січня 2024 року №20230201 (а.с.24), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13 грудня 2023 року № НОМЕР_3 (а.с.77), довідку щодо відповідності транспортного засобу екологічним нормам від 29 січня 2024 року №290124071 (а.с.72), висновок експерта від 29 січня 2024 року №131 (а.с.75 зворот); фото автобуса; сертифікат з перевезення (походження) товару форми AF01183562 від 25 січня 2024 року (а.с.78 зворот); митну декларацію країни відправлення №MRN24NL0V16S9IVJAVDA2 від 22 січня 2024 року (а.с.82 зворот).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так контрактом від 12 січня 2024 року №1201/NL24, укладеним між ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» (покупець) та компанією Womy equipment supply В.V. (продавець) визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця. Зокрема, контрактом визначено, що його предметом є два транспортних засоби - автобуси VDL Berkhof-Ambassador: vin НОМЕР_1 та vin НОМЕР_1 ; загальна сума контракту становить 14000,00 євро, а ціна однієї одиниці товару - 7000,00 євро (а.с.15-19).

Відповідно до рахунка-фактури (інвойсу) від 25 січня 2024 року №10240019 (а.с.22, переклад а.с.23) вартість автобуса VDL Berkhof-Ambassador 180 (XMGDE18FS0H019413) становить 7000,00 євро. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, ціну. Тут же є посилання на контракт від 12 січня 2024 року №1201/NL24.

Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 25 січня 2024 року №10240019 (7000,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA05U0 від 29 січня 2024 року (графа 22).

Пунктом 5 контракту від 12 січня 2024 року №1201/NL24 сторонами погоджено оплату товару шляхом безготівкового перерахунку коштів на валютний рахунок продавця з розрахункового рахунку покупця; форма оплати передоплата.

До митної декларації надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 24 січня 2024 року №4, відповідно до якої позивач перерахував на рахунок продавця 14000,00 євро (тобто за два транспортних засоби) (а.с.26).

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що ця платіжна інструкція в іноземній валюті не може бути підтвердженням оплати за товар, який зазначений в інвойсі від 25 січня 2024 року №10240019.

Так у платіжній інструкції вказано призначення платежу «prepaymeht for the vehicle accordining to the cоntract 1201/NL24 DD 12.01.2024», що в перекладі означає «передоплата за автомобіль згідно з договором 1201/NL24 від 12 січня 2024 року». Платіж здійснено на рахунок продавця компанії Womy equipment supply В.V., платіжні реквізити якого відповідають тим, що зазначені в контракті.

У листі Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 27 жовтня 2023 року №LSK-07.8/155 (а.с.41-42) роз`яснюється, що платіжні інструкції ТзОВ « 777 Трейдінг Груп», які подані банку з використанням системи «Інтернет-Банкінг», підписані шляхом накладення відповідного електронно-цифрового підпису у передбаченому договором порядку, є дійсними та не потребують їх підтвердження документами на паперових носіях.

Крім того варто зазначити, що Верховний Суду у постановах від 12 березня 2020 року у справі №804/6243/14, від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.00162, від 02 березня 2021 року у справі №380/842/20 прийшов до висновку, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Колегія суддів наголошує, що лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Таким чином, оскільки ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах (інвойсах), тому зауваження митного органу щодо невідповідності проведеної оплати із визначеними в проформі від 08 січня 2024 року №20230201 умовами оплати є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 3 контракту від 12 січня 2024 року №1201/NL24 умови поставки і вантажовідправник обговорюються додатково у товарно-супровідних документах, відповідно до правил Інкотермс в редакцій 2010 року. Товар супроводжується, зокрема, технічною документацією на транспортний засіб, тимчасовим транзитним технічним паспортом на транспортний засіб, комерційним інвойсом.

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, товар поставлявся на умовах EXW. Ці умови означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і оплатити перевезення від підприємства-продавця до пункту призначення, включаючи навантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до пункту 10 статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару у сумі 35000,00 грн, що не заперечується відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення калькуляцію витрат з доставки автобуса VDL Berkhof-Ambassador (vin- НОМЕР_1 ) за маршрутом Зевенберген, Нідерланди Ягодин, Україна (а.с.40), за змістом якої витрати до кордону України становлять 35000,00 грн; страхування, розвантажувальні та навантажувальні роботи не проводилися.

Договором про надання послуг від 12 січня 2024 року №12/01, укладеним між ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець), та актом прийому-передачі від 29 січня 2024 року №12/01 до договору про надання послуг від 12 січня 2024 року №12/01 (а.с.41-46) підтверджуються понесені ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» витрати на транспортування (власним ходом) 35000,00 грн до кордону України та 1000,00 грн територією України. Обидва документи надані позивачем додатково митному органу (в порядку частини восьмої статті 55 МК України).

Окрім цих витрат жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає з умов контракту та рахунка-фактури).

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що вимога про надання документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

У розглядуваному випадку вимога про витребовування банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару, не містить логічного обґрунтування. Суд звертає увагу, що банківський (платіжний) документ про оплату оцінюваного товару, калькуляцію транспортних витрат декларант надавав для митного оформлення (а в порядку частини восьмої статті 55 МК України також надано договір про надання послуг від 12 січня 2024 року №12/01 та акт прийому-передачі від 29 січня 2024 року №12/01 до договору про надання послуг). При цьому у листі ТзОВ « 777 Трейдінг Груп» роз`яснено, як відбувалася оплата товару та його поставка (а.с.35-38).

Документом, що містить вартість та ідентифікаційні ознаки імпортованого товару є зовнішньоекономічний контракт від 12 січня 2024 року №1201/NL24, рахунок-фактура від 25 січня 2024 року №10240019 (що є частиною контракту згідно з пунктом 1 контракту від 12 січня 2024 року №1201/NL24), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13 грудня 2023 року № НОМЕР_3 , висновок експерта від 29 січня 2024 року №131, яким підтверджено технічні характеристики транспортного засобу. Їх декларант надавав до митної декларації.

Відповідач не встановив таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Щодо доводів скаржника про те, що товар був проданий згідно з інвойсом від 25 січня 2024 року №10240019, тоді як копія митної декларації країни відправлення №MRN24NL0V16S9IVJAVDA2 датована 22 січня 2024 року, контракт №1201/NL24 укладено 12 січня 2024 року, а строк його дії в пункті 12 до 31 грудня 2023 року, колегія суддів звертає увагу, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, а лише підтверджує проходження товару (вантажу) митного оформлення в країні відправлення. Поряд з тим у ній вказано ідентифікаційні ознаки автобуса, який імпортований в Україну, та статистична вартість 7000,00 євро, що відповідають фактурній вартості.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач має відношення до заповнення експортної декларації, адже підготовка документів на експорт здійснюється відправником самостійно й відповідно до умов контракту від 12 січня 2024 року №1201/NL24 передача товару покупцю відбувається після передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та транспортного засобу з відповідним ідентифікаційним номером (пункт 6 контракту).

Також не впливає на формування митної вартості товару допущена у пункті 12 контракту описка щодо строку його дії (до 31 грудня 2023 року). До того ж 12 січня 2024 року сторонами контракту підписано доповнення №1 (а.с.20-21), яким пункт 12 цього контракту викладно у новій редакції, зокрема, визначено термін його дії до 31 грудня 2024 року.

Згідно з позицією Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом (а.с.82 зворот 83), не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Натомість у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД № UA205150/2024/001534 від 26 січня 2024 року), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. Проте, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Водночас вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо. Суду МД №UA205150/2024/001534 від 26 січня 2024 року надано не було, тому суд позбавлений можливості дослідити зміст такого документа.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в АСАУР, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). АСАУР не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу для визначення митної вартості товару.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 29 січня 2024 року №UA205050/2024/000013/2.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі № 140/2904/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін