Справа № 440/1106/25
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1106/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1106/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2025 адвокат Власова Світлана Миколаївна, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Комунального підприємства "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради (надалі - ЦМСЕ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії ЦМСЕ, оформлене довідкою №607 від 24.07.2024, якою позивача не визнано інвалідом;

- зобов`язати ЦМСЕ повторно провести медико-соціальну експертизу на предмет визначення інвалідності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у причинному зв`язку з проходженням військової служби.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який під час проведення огляду всупереч Положенню про медико-соціальну експертизу не взяв до уваги медичну документацію ОСОБА_1 , не провів необхідні лабораторні, функціональні та інші медичні дослідження у відповідності до діагнозів позивача, не опитав хворого. Крім того, при винесенні рішення Спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією позивачу не було роз`яснено порядок його оскарження та не надано акт огляду МСЕК від 24.07.2024. Зауважив, що внаслідок незадовільного стану здоров`я, спричиненого захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби, що підтверджено постановами військово-лікарських комісій, він позбавлений можливості здійснювати повноцінну трудову діяльність, а тому існують об`єктивні підстави для встановлення йому інвалідності.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав. У відзиві (а.с. 35-41) представник вказує на те, що результат військово-лікарської експертизи не є прямою підставою для встановлення медико-соціальною експертною комісією групи інвалідності, адже основна функція ВЛК - визначення ступеня придатності до військової служби, а основним завданням медико-соціальної експертизи є визначення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності особи. Зазначає, що об`єктивна оцінка правомірності рішення прийнятого спеціалізованою травматологічною МСЕК була можлива лише у спосіб, визначений п.п. 12, 13 Положення про медико-соціальну експертизу і п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення груп інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317. Позивач мав проявити ініціативу та мав можливість скористатись існуючою на той час процедурою оскарження рішення МСЕК. Стосовно видачі ОСОБА_1 акта №1224 огляду спеціалізованою травматологічною МСЕК від 24.07.2024, то Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №157/0 «Акт № огляду медико-соціальною експертною комісією», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 №577, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 за №1504/21816 (втратив чинність 01.01.2025), не передбачала заповнення двох і більше примірників акта та видачу одного примірника особі, яка пройшла огляд МСЕК.

Представник відповідача у відзиві вказує на помилковість тверджень позивача щодо формальності огляду, оскільки медико-соціальні експертні комісії не мали повноважень проводити обстеження, діагностування хворих, здійснювати лікувальний процес. Повноваження щодо медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, є функціоналом виключно Лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я (п.п. 17, 18 Положення про порядок, умови та критерії встановлення груп інвалідності, затверджених постановою КМ від 03.12.2009 №1317). Фахівцями підприємства проведено аналіз медичної документації, що міститься у медико-експертній справі № 595 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У п. 34 акта огляду (форма № 157/о) спеціалізована травматологічна МСЕК у складі 4-х фахівців - двох лікарів-ортопедів-травматологів, одного лікаря-невропатолога та одного лікаря-ортопеда-травматолога (реабілітолога) за результатами огляду ОСОБА_1 24.07.2024 обґрунтовуючи своє експертне рішення вказала: «Враховуючи незначні порушення функції з боку ОРА, ступінь, що незначно обмежує життєдіяльність хворого згідно з ПКМУ №1317-2009 п. 26 п.27 особою з інвалідністю не визнано.». У п. 35 комісія також вказала на необґрунтованість направлення особи на МСЕК.

Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався.

Розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.08.2023 (а.с. 11).

У позовній заяві представник позивача зазначила, що позивач перебував на військовій службі у складі в/ч НОМЕР_2 з 02.05.2022, на підтвердження чого надано довідку в/ч НОМЕР_2 № 62 від 01.06.2022 (а.с. 12). Під час проходження військової служби ОСОБА_1 зазнавав значних фізичних перенавантажень, переохолодження, внаслідок чого його почали турбувати біль та оніміння в хребті, що поступово прогресували. З цього приводу він неодноразово звертався до профільних лікарів, проходив обстеження, лікування, але залишався на військовій службі та продовжував виконувати свій військовий обов`язок. Консервативне лікування не давало бажаного результату.

Так, при черговому обстеженні ОСОБА_1 було діагностовано грижу С6-С7 міжхребцевого диску з компресійно-ішемічною радикулопатією С7 праворуч, з приводу чого 26.10.2023 в умовах ДУ "Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМНУ" йому було виконано операцію: передня дискектомія С6-C7, міжтіловий спондилодез С6-С7 РЕЕК-кейджем та титановою пластиною. Рішенням ВЛК на підставі статті 24 графи ІІ ОСОБА_1 надавалась відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3749 (а.с. 17) та довідкою ВЛК № 21003 від 07.11.2023 (а.с. 14).

Військово-лікарською комісією Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» 03.01.2024 ОСОБА_1 було проведено медичний огляд, за результатами якого було видано довідку №250 від 03.01.2024, в якій зазначено: Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після операції (26.10.2023) передньої дискектомії С6-С7, міжтілового спондилодезу С6-С7 РЕЕК-кейджем та титановою пластиною з приводу грижі С6-С7 міжхребцевого диску з компресійно-ішемічною радикулопатією C7 праворуч на тлі обмеженого міжхребцевого остеохондрозу шийного відділу хребта з наявністю металоконструкції, больовим, міотонічним синдромом при значному порушенні функції. Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Постанова ВЛК: На підставі статті 64-А, графи ІІ Розкладу хвороб потребує звільнення від виконання службових обов`яків на 30 календарних днів, необхідних для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу (а.с. 15).

17.01.2024 гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.12.2023 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 та видано Свідоцтво про хворобу №1217 (Додаток № 11 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402). В пункті 12 Свідоцтва про хворобу №1217 вказано діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Стан після операції (26.10.2023) передньої дискектомії С6-С7, міжтілового спондилодезу С6-С7 РЕЕК-кейджем та титановою пластиною з приводу грижі С6-С7 міжхребцевого диску з компресійно-ішемічною радикулопатією С7 праворуч на тлі обмеженого міжхребцевого остеохондрозу шийного відділу хребта з наявністю металоконструкції, больовим, міотонічним синдромом при значному порушенні функції. Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. В пункті 13 Свідоцтва про хворобу № 1217 вказана Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, тощо: На підставі статті 64-А, графи П Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Постанова штатної ВЛК була затверджена Центральною ВЛК Збройних Сил України 06.02.2024 (а.с. 16).

Представник позивача зазначає, що у зв`язку з тим, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням військової служби, після зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 направив ОСОБА_1 до ЦМСЕ для проходження медико-соціальної експертизи та встановлення групи інвалідності.

24.07.2024 Спеціалізована травматологічна медико-соціальна експертна комісія ЦМСЕ провела огляд ОСОБА_1 та винесла рішення про невизнання його інвалідом, яке оформлене довідкою №607 (а.с. 607).

Представник позивача стверджує, що при винесенні рішення Спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією ЦМСЕ позивачу не було роз`яснено порядок його оскарження. Крім того, відповідачем не було надано позивачу Акт огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.07.2024. Сам огляд був формальним, без будь-якого обстеження, у позивача лише взяли його медичні документи та через деякий час віддали довідку про невизнання його інвалідом.

Зазначене рішення відповідача, оформлене довідкою МСЕК про невизнання інвалідом, позивач вважає протиправним, таким, що прийняте формально, без належного проведеного обстеження, з порушенням процедури, встановленої відповідними нормативно-правовими актами, що у сукупності вказаних обставин свідчить про доцільність проведення повторного засідання з розгляду питання щодо надання позивачу статусу інваліда. Невизнання ОСОБА_1 інвалідом є порушенням його права, в тому числі і його права на належний розмір пенсії.

З цих підстав позивач через представника звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (надалі - Закон №875-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 2 Закону №875-XII передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №875-XII, інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону №875-XII, громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.

Абзацом 4 частини першої статті 1 Закону України від 06.10.2015 №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин і втратила чинність з 01.01.2025, відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" було затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджені.

Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Пунктами 3, 4 Положення про медико-соціальну експертизу було передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Згідно з пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктами 12, 13 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, зокрема, здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи; розробляє комплексні заходи щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю; проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.

Пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 затверджено Інструкцію про встановлення груп інвалідності (надалі - Інструкція №561 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1.3 Інструкції №561, відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції №561, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 1.9 Інструкції №561, огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проводиться згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції №561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Пунктом 2.2 Інструкції №561 передбачені критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №561, причини інвалідності встановлюються згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

Згідно з п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Як передбачено пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

У позовній заяві представник зазначає про те, що позивач має стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності, в тому числі його працездатності, що потребують соціальної допомоги і соціального захисту, з огляду на що, як на думку заявника, наявні підстави для встановлення йому ІІІ групи інвалідності.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до вищенаведеного правового регулювання, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

У разі незгоди з висновком МСЕК його можна було оскаржити (за обставин цієї справи та за існуючою раніше процедурою) до обласної чи до Центральної МСЕК МОЗ України.

У спірних правовідносинах Комісією було дотримано процедуру прийняття рішення, проведено вивчення та аналіз наявних документів поданих заявником, складено акт №1224 огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.07.2024 (а.с. 45-46) та видано довідку про невизнання інвалідом №607 від 24.07.2024 (а.с. 13).

У пункті 34 акту огляду (форма №157/о) спеціалізована травматологічна МСЕК у складі 4-х фахівців: двох лікарів-ортопедів-травматологів, одного лікаря-невропатолога та одного лікаря-ортопеда-травматолога (реабілітолога) за результатами огляду ОСОБА_1 24.07.2024 в обґрунтування свого експертного рішення вказала: "Враховуючи незначні порушення функції з боку ОРА, ступінь, що незначно обмежує життєдіяльність хворого згідно з ПКМУ № 1317-2009 п. 26 п. 27 особою з інвалідністю не визнано". У п. 35 комісія також вказала на необґрунтованість направлення особи на МСЕК.

Об`єктивних даних, які б засвідчували дефекти/вади/недоліки у реалізації Комісією повноважень під час складання вказаних документів судом з наданих до справи доказів не виявлено.

Доказів неврахування Комісією документів наданих заявником та наявних медичних документів матеріали справи не містять.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються правильність рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №280/4820/19, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 25.09.2018 у справі №804/800/16, від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а.

Тож визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини, як критеріїв встановлення інвалідності, є дискреційними повноваженнями МСЕК, з огляду на що суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача.

З приводу доводів представника позивача про ненадання позивачу примірника акту огляду МСЕК від 24.07.2024, то як слушно зауважив відповідач, Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №157/0 «Акт № огляду медико-соціальною експертною комісією», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 за №1504/21816 (втратив чинність 01.01.2025), не передбачала заповнення двох і більше примірників акта та видачу одного примірника особі, яка пройшла огляд МСЕК.

У спірних правовідносинах в межах дотримання процедури прийняття оскаржуваних рішень на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, судом порушень не встановлено.

Відсутність факту порушеного права позивача є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд визнає заявлений позов необґрунтованим, у зв`язку з чим залишає такий без задоволення у повному обсязі.

За відсутності підстав для задоволення позову, відсутні й підстави для розподілу судових витрат, яких позивач не поніс, від сплати судового збору звільнений в силу закону як особа зі статусом ветерана війни - учасник бойових дій.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/1106/25 - залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Комунальне підприємство "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради (; вул. М. Дмитрієва, 7, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун