Справа № 320/13554/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Штульман І.В.,

суддів - Вівдиченко Т.Р., Черпака Ю.К.,

при секретарі - Рожок В.В.,

за участю: Скоромної Ірини Миколаївни , - представника позивача,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_2 (далі - позивач; ОСОБА_2 ) звернувся в Київський окружний адміністративний суд з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач; ДПП) про визнання протиправним та скасування наказу від 06 березня 2024 року №49дс «Про застосування до працівників управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» стосовно молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (жетон 0180865).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі. Свою позицію представник ДПП обґрунтовує тим, що пункт 4 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (далі - Порядок №893), передбачає можливість дослідження поведінки поліцейського на предмет дотримання службової дисципліни без зазначення його даних в наказі про призначення службового розслідування. Також апелянт зазначив, що з наявного в матеріалах справи відеозапису фіксується присутність ОСОБА_2 , який був не пильним, не контролював ситуацію та повністю зосередив свою увагу у мобільному телефоні, переглядаючи різні пабліки, не проконтролював дії свого напарника - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3. Представник відповідача також відмітив, що судом першої інстанції стягнуто завищену суму витрат на правничу допомогу з ДПП на користь ОСОБА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Скоромна Ірина Миколаївна, подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року - без змін. Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не порушував службової дисципліни та наголошує на тому, що відносно нього не призначалося службове розслідування. Крім того, адвокат Скоромна І.М. просить додатково стягнути з ДПП на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати в сумі 7000,00 грн, сплачених за надання правової допомоги в апеляційному провадженні.

Також представником ДПП подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких він зазначає про відсутність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 03 квітня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом начальника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 02 лютого 2024 року №55 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин порушення службової дисципліни інспектором взводом №1 роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у м. Києві ДПП) старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 (0131288), що виразилось у сні під час несення служби 22 січня 2024 року, про що зазначено в рапорті т.в.о. інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції Непопа Василя Костянтиновича, наказано призначити службове розслідування, проведення якого доручено комісії (а.с.27-28).

Наказом начальника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15 лютого 2024 року №82 продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного зазначеним вище наказом №55, на п`ятнадцять календарних днів (а.с.31).

З висновку службового розслідування (а.с.32-43), затвердженого 27 лютого 2024 року начальником Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, комісія вважає за доцільне застосувати (пункти 3 та 4 висновку):

"3. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6, 8, 11 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, підпунктів 1, 2, 4 пункту 6, підпункту 6 пункту 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 лютого 2016 року №70, пункту 16 Порядку дій нарядів (екіпажів) УПП у м. Києві ДПП, залучених до реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події отримані від диспетчера (оперативного чергового) та окремих питань організації службової діяльності, затвердженого дорученням УПП у м. Києві ДПП від 06 вересня 2023 року №5656вн/41/11/2/02-2023, підпунктів 1 та 5 пункту 2.1 розділу ІІ, підпунктів 1 та 10 пункту 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП, затвердженої наказом ДПП від 16 серпня 2021 року №1784, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (0131288) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

4. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6, 8, 11 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1 та 5 пункту 2.1 розділу ІІ, підпунктів 1 та 10 пункту 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП, затвердженої наказом ДПП від 16 серпня 2021 року №1784, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП до молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0180865) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани." (а.с.32-43).

Начальником Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 06 березня 2024 року видано наказ №49дс «Про застосування до працівників управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення», яким, зокрема, застосовано дисциплінарне стягнення не лише старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у вигляді суворої догани, а й до поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП до молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0180865) у вигляді догани (а.с.44-46).

Вважаючи протиправним зазначений вище наказ відповідача №49дс від 06 березня 2024 року в частині, що стосується ОСОБА_2 , позивач звернувся з цим позовом в Київський окружний адміністративний суд.

Задовольняючи позовні вимоги, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності без попереднього призначення службового розслідування, здійснення перевірки причин та обставин можливого порушення ним службової дисципліни, що в свою чергу свідчить свідчить про порушення відповідачем процедури та порядку застосовування дисциплінарного стягнення. Також суд першої інстанції зазначив, що понесені позивачем судові витрати, з урахуванням наданих доказів, є доведеними, співмірними з обсягом наданих адвокатами послуг у даній справі та повністю відповідають вимогам приписів статті 134 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої, другої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Згідно частин сьомої, восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

З аналізу викладених правових норм слідує, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність. Разом з тим, застосуванню до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування, яке призначається за письмовим наказом керівника, по відношенню до поліцейського, який вчинив порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку.

Крім того, відповідно пункту 1 розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно пункту 4 розділу ІІ Порядку №893 у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначаються підстава та форма проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

Пунктом 4 розділу V Порядку №893 передбачено, що службове розслідування має встановити, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування.

З огляду на викладене, службове розслідування проводиться стосовно конкретної особи, а у разі відсутності інформації про особу, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, така інформація просто не зазначається.

Як вбачається з матеріалів справи, і це правильно встановлено судом першої інстанції, наказом ДПП від 02 лютого 2024 року №55 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин порушення службової дисципліни інспектором взводом №1 роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі УПП у м. Києві ДПП) старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 , призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що службове розслідування призначене лише по відношенню до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , інформації про позивача ОСОБА_2 у зазначеному наказі відсутня.

Ні в рапорті т.в.о. інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції Василя Непопи, ні в доповідній записці цього відділу не вказано про порушення ОСОБА_2 службової дисципліни чи порушення, що мають ознаки дисциплінарного саме позивачем.

Разом з тим, з висновку службового розслідування вбачається, що Комісією досліджено відеозапис, який долучив т.в.о. інспектор відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у м. Києві ДПП сержант поліції Василь Непопа, на якому фіксується присутність на передньому пасажирському сидінні службового автомобіля молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , який, як вказано у висновку: «був не пильним, не контролював ситуацію та повністю зосередив свою увагу у мобільному телефоні, переглядаючи різні пабліки, не проконтролював дії свого напарника, не наголосив йому про порушення службової дисципліни та не доповів про даний випадок своєму безпосередньому керівнику.».

На підставі цих висновків відповідачем видано оспорюваний наказ, яким застосовано до позивача ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не призначалось, у відповідності до частини третьої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування за письмовим наказом начальника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України стосовно молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

Крім того, в порушення статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування у позивача не витребовувались пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій, чим позбавлено права ОСОБА_2 на свій захист.

Таким чином, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом від 06 березня 2024 року №49дс, який видано на підставі висновків службового розслідування стосовно іншої особи, зокрема, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ Порядку №893, на який посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, як на можливість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності без зазначення його даних у наказі про проведення службового розслідування, передбачено, що у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії зазначаються голова та члени дисциплінарної комісії, підстава та форма проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

З наявного в матеріалах справи наказу від 02 лютого 2024 року №55 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» вбачається, що службове розслідування призначено виключно стосовно інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 . Інформація про службове розслідування стосовно інших осіб у зазначеному наказі відсутня.

За результатами проведеного службового розслідування, дисциплінарною комісією складено висновок від 27 лютого 2024 року, в якому вирішено, зокрема, застосувати до молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

На підставі висновку, начальником Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України видано наказ від 06 березня 2024 року №49дс «Про застосування до працівників управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення», яким, зокрема, застосовано дисциплінарне стягнення до молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 у вигляді догани.

Викладене свідчить, що доводи апеляційної скарги ДПП про можливість дослідження поведінки поліцейського на предмет дотримання службової дисципліни без зазначення його даних в наказі про призначення службового розслідування відповідно пункту 4 розділу ІІ Порядку №893 є необґрунтованими, оскільки позивача ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування, яке було призначено стосовно виключно однієї конкретної особи - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Крім того, твердження представника ДПП про те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису фіксується присутність ОСОБА_2 , який був не пильним, не контролював ситуацію та повністю зосередив свою увагу у мобільному телефоні, переглядаючи різні пабліки, не проконтролював дії свого напарника є безпідставним, оскільки, як встановлено вище, вказаний відеозапис був предметом дослідження під час прийняття комісією рішення за результатами службового розслідування стосовно старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 і є доказом протиправних дій останнього. Суд апеляційної інстанції повторно наголошує на тому, що службове розслідування проводилося виключно стосовно старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що під час винесення оспорюваного наказу та оголошення позивачу догани, відповідачем порушено процедуру та порядок застосовування вказаного дисциплінарного стягнення, а відтак наказ від 06 березня 2024 року №49дс «Про застосування до працівників управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» в частині, що стосується молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (жетон 0180865), підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення судом першої інстанції з ДПП завищеної, на думку представника відповідача, суми витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 , колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити таке.

Приписи частини першої статті 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої і другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи частини третьої статті 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім того, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та адвокатом Скоромною Іриною Миколаївною укладено договір про надання правової допомоги від 11 березня 2024 року №11/03 (а.с.4-зворот).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 11 березня 2024 (а.с.5) року до договору про надання правової допомоги від 11 березня 2024 року №11/03 адвокатом Скоромною Іриною Миколаївною надана позивачу правнича допомога, а саме:

надання консультацій позивачу з вивчення документів, 60 хв, вартість - 1000,00 грн;

складання та збір необхідних документів та інформації для підготовки позову, копії документів та відправка позовної заяви, 180 хв, вартість - 3300,00 грн;

складання позовної заяви та супроводження в суді, подання клопотань, заперечень, доказів та копій сторонам, 180 хв, вартість - 3000,00 грн.

Вартість наданих послуг складає 7300,00 грн.

Свідоцтвом від 15 вересня 2022 року серії НОМЕР_1 підтверджується, що Скоромна І.М. має право на заняття адвокатською діяльністю.

Зазначені грошові кошти сплачені позивачем у повному обсязі адвокату Скоромній І.М., що підтверджується платіжною інструкцією від 11 березня 2024 року на суму 7300,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про достатнє документальне підтвердження та обґрунтованість заявленої до присудження суми витрат на правову допомогу.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з огляду на співрозмірність та пропорційність до предмету спору, а також обґрунтованість, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 7300,00 грн.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги представника ДПП про безпідставність стягнення судом першої інстанції з ДПП завищеної суми витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 .

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги представника ОСОБА_2 додатково стягнути з ДПП на користь позивача судові витрати в сумі 7000,00 грн сплачених за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було встановлено вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із ціною позову, складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №2040/6997/18 підкреслив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що адвокатом Скоромною І.М., при наданні правової допомоги ОСОБА_2 в апеляційному провадженні, виконаний певний об`єм робіт, зокрема, написання відзиву на апеляційну скаргу та представництво інтересів позивача у судовому засіданні в Шостому апеляційному адміністративному суді 02 квітня 2025 року.

Крім того, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в апеляційному провадженні, представником ОСОБА_2 долучено до відзиву на апеляційну скаргу платіжну інструкцію від 28 листопада 2024 року (код документа: P24AD2234), згідно якої позивачем сплачено 7000,00 грн за адвокатські послуги.

Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що заявлена до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн є необґрунтованою, а тому, з урахуванням наведених вище мотивів і підстав, підлягає зменшенню до 4000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі №320/13554/24 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді Т.Р. Вівдиченко

Ю.К. Черпак

Повне судове рішення складено 02 квітня 2025 року.