Справа № 160/4322/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2025 рокуСправа №160/4322/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу, -
10.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», в якій позивач просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України за №3831/5 від 02.11.2023 року в частині анулювання Приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтва про право па зайняття нотаріальною діяльністю №2300) доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та поновити приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.11.2023 року позивачу стало відомо, що невстановленими особами з використанням ідентифікатору доступу позивача до Державного реєстру прав проведено реєстраційні дії на підставі рішення, яким припинено записи про обтяження (арешти) щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З урахуванням того, що позивач не приймала заяви про вчинення реєстраційних дій, направлених на припинення обтяження, не проводила відповідних реєстраційних дій та виносила рішення, яким припинено записи про обтяження нерухомого майна, позивач подала до відповідача скаргу, в якій повідомила про виявлений нею факт несанкціонованого доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому відповідачем прийнято наказ, яким скаргу задоволено, та анульовано вищезазначене рішення в частині припинення записів про обтяження. Позивач зазначає, що їй до жовтня 2024 року не було відомо про анулювання їй доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осію-підприємців та громадських формувань. Вказане анулювання відбулось у зв`язку з тим, що позивач 26.10.2023 року, перебуваючи на своєму робочому місці у селищі Солоне Дніпропетровській області о 15:19 год. здійснила реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осію, фізичних осію-підприємців та громадських формувань за відсутності всіх необхідних документів, а тому відповідну реєстраційну дію було скасовано, а їй анульовано доступ до відповідного реєстру. Позивач зауважує, що вона вказану реєстраційну дію не вчиняла та їй не відомо про осіб, які вчиняли вказану реєстраційну дію. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
17.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
10.03.2025 року Міністерство юстиції України звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що оскільки позивач є неналежним суб`єктом державної реєстрації щодо проведеної реєстраційної дії у зв`язку тим, що робоче місце приватного нотаріусу розташоване в сел. Солоне Дніпропетровській області, вона мала відмовити у проведенні оскаржуваної реєстраційної дії. Крім цього відповідач зазначає, що позивач провела спірну реєстраційну дію лише на підставі протоколу засідання наглядової ради, а отже позивачу було подано не повний комплект документів для проведення вказаної реєстраційної дії. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
19.03.2025 року Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив.
У відповіді на відзив позивач додаткового зазначила, що постановою Кабінету Міністрів України №209 від 06.03.2022 року не передбачено здійснення перевірки реєстраційних дій, проведених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Підсумовуючи позивач підтримала свою позицію, викладену у позовній заяві.
25.03.2025 року Міністерство юстиції України звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на відповідь на відзив.
У вказаних запереченнях відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
02.11.2023 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №3831/5, яким скаргу Акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» від 31.10.2023 року задоволено.
Анульовано приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осію-підприємців та громадських формувань.
Непогоджуючись із оскаржуваним наказом в частині анулювання доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач звернулась до суду позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються Конституцією України, цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на таких основних принципах:
1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі;
2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення;
3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом;
4) державної реєстрації за заявницьким принципом;
6) єдності методології державної реєстрації;
7) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі;
8) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону;
9) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих у паперовій формі, проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи.
За наказом Міністерства юстиції України державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих у паперовій формі, у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацом першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи, в межах України.
Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців на підставі документів, а також державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих в електронній формі, проводиться незалежно від їх місця знаходження.
Згідно п.3 ч.2 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації.
Відповідно п.3-2, 4 ч.1 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» підстави для відмови у державній реєстрації: документи подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації; подання документів або відомостей, передбачених цим Законом, не в повному обсязі.
Згідно до ч.1, 2 ст.34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду.

Міністерство юстиції України розглядає:

1) скарги на проведені державним реєстратором реєстраційні дії;

2) скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України;

3) повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Єдиного державного реєстру іншими особами.

Під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України здійснюється також перевірка відповідності законодавству у сфері державної реєстрації рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, що оскаржувалися до відповідного територіального органу.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації (крім скарг на проведені державним реєстратором реєстраційні дії), які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 року, (далі - Порядок №1128, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Відповідно до п.2, 5, 8, 9, 13, 14 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме:

оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом;

наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін;

наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;

наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання;

здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника;

подання скарги особою, яка не має на це повноважень;

закінчення встановленого законом строку подачі скарги;

розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

У разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Якщо під час розгляду Мін`юстом скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, проте встановлено наявність очевидних порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, розгляд такої скарги здійснюється Мін`юстом на підставі службової записки посадових осіб Мін`юсту, погодженої заступником Міністра, невідкладно без розгляду її колегіально.

Під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

За результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Суд зазначає, що дійсно реєстраційна дія №053000085 була вчинена стосовно юридичної особи, місцезнаходження якої зареєстровано в Київській області, м. Біла Церква, вул. Івана Кожедуба, 361.

Означена обставина не заперечується сторонами.

Також у даному випадку не є спірним, що вказана реєстраційна дія була вчинена виключно на підставі поданого протоколу засідання Наглядової ради ПРАТ «Білоцерківська ТЕЦ» «03 від 02.10.2023 року.

В свою чергу суд зазначає, що спірним у даному випадку є факт вчинення вказаної реєстраційної дії саме Приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1.

Позивач наголошує на тому, що вказана реєстраційна дія нею не вчинялась та вказаними обставинами позивач обґрунтовує підстави позову.

При цьому суд наголошує, що спірний наказ відповідача містить виключно імперативне визнання суб`єкта владних повноважень, що спірна реєстраційна дія вчинена саме позивачем.

Однак оскаржуваний наказ не містить посилання на докази, з яких відповідач міг дійти висновку, що саме позивач вчинив спірну реєстраційну дію. Означені посилання також відсутні і в службовій записці №3030-33.1.2-23 від 02.11.2023 року, яка передувала прийняттю оскаржуваного наказу.

Таким чином відповідач під час прийняття оскаржуваного наказу фактично нівелював одне з ключових завдань, яке покладено на Міністерство юстиції України, під час розгляду скарги, а саме: встановлення наявності обставин: чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора.

При цьому суд звертає увагу, що Міністерство юстиції України наділено повноваженням під час розгляду скарги витребувати документи, необхідні для вирішення поставлених завдань під час розгляду скарги, зокрема, встановлення наявності обставин: чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора.

Однак в даному випадку Міністерство юстиції України не витребувало жодного доказу, в тому числі доказу, з якого вбачалося б, що спірна реєстраційна дія була здійснена саме позивачем, за її робочим місцем, тощо.

Отже, в даному випадку суд зазначає, що використання відповідачем немотивованих та бездоказових висновків призводить до необґрунтованого обмеження права позивача на доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осію-підприємців та громадських формувань.

Крім цього суд зазначає, що Державним підприємством «Національні інформаційні системи» на виконання ухвали суду про витребування доказів було подано інформацію, що реєстраційна дія №053000085 від 26.10.2023 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснювалась з ip-адреси - 46.201.54.61.

З відкрито інформаційного джерела «Хостинг і реєстрація доменів» (веб-адреса: https://www.ukraine.com.ua/info/tools/ip-info/) вбачається, що ip-адреса - 46.201.54.61 віднесена до населеного пункту Шевченко, Україна та належить інтернет провайдеру «Укртелеком».

В свою чергу робоче місце позивача розташоване за адресою: Дніпропетровська область, сел. Солоне, вул. Гагаріна, 23А, прим.17.

Таким чином суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено той факт, що спірна реєстраційна дія була вчинена саме за робочим місцем позивача, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, сел. Солоне, вул. Гагаріна, 23А, прим.17.

В свою чергу суд наголошує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Таким чином суд доходить висновку, що спірне рішення відповідача не містить конкретної інформації, що спірна реєстраційна дія була вчинена саме приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 15.02.2023 року у справі №2240/3117/18.

Крім цього суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів, з яких вбачалося б, що саме позивач вчинив спірну реєстраційну дію.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №810/3212/16.

Також суд звертає увагу, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу не надав належної оцінки чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації.

Крім цього суд зазначає, що позивач повідомляв відповідача, що невстановленими особами з використанням ідентифікатору доступу позивача до Державного реєстру прав проведено реєстраційні дії на підставі рішення, яким припинено записи про обтяження (арешти) щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З урахуванням того, що позивач не приймала заяви про вчинення реєстраційних дій, направлених на припинення обтяження, не проводила відповідних реєстраційних дій та виносила рішення, яким припинено записи про обтяження нерухомого майна, позивач подала до відповідача скаргу, в якій повідомила про виявлений нею факт несанкціонованого доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже відповідач, при розгляді вищезазначеної скарги позивача, не мав сумнівів у добросовісності позивача, при цьому вказані сумніви почали існувати у відповідача, виключно до реєстраційної дії, наявність якої не було виявлено позивачем під час здійснення своєї професійної діяльності.

При цьому відповідач ставить під сумнів добросовісність позивача без доведення в оскаржуваному наказі та під час розгляду правомірності такого наказу у суді своєї позиції обґрунтованими та допустимими доказами.

Суд також застосовує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський Суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009., зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський Суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 у справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 у справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 і ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем в межах даної адміністративної справи не доведено факту вчинення спірної реєстраційної дії саме позивачам, а отже не доведено правомірності прийнятого наказу в частині анулювання Приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтва про право па зайняття нотаріальною діяльністю №2300) доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та поновити приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, звернуті позовні вимоги позивача є немайновими.

Отже судовий збір за подання даної позовної заяви до суду складає 1 211,20 грн.

В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 1 211,20 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (52400, Дніпропетровська область, сел. Солоне, вул. Гагаріна, 24А, прим.17, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4, ) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України за №3831/5 від 02.11.2023 року в частині анулювання Приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтва про право па зайняття нотаріальною діяльністю №2300) доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та поновити приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (52400, Дніпропетровська область, сел. Солоне, вул. Гагаріна, 24А, прим.17, РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський