Справа № 297/4417/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 297/4417/24 пров. № А/857/2320/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області,

на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року (суддя Фейір О.О., час ухвалення 14:33 год., місце ухвалення м.Берегове, дата складання повного рішення 23.12.2024),

в адміністративній справі №297/4417/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області,

про скасування постанови,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просила скасувати постанову поліцейського Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Ороса В.В. від 19 жовтня 2024 року серії ЕНА №3297601 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.12.2024 адміністративний позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3297601 від 19 жовтня 2024 року, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріально і процесуального права підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про те, що суд залишив поза увагою відеодоказ з нагрудної камери поліцейського, а саме правопорушення ОСОБА_1 та надав перевагу твердженням ОСОБА_1 , які були зроблені в суді. Згідно відеодоказу з нагрудної камери поліцейського позивачка навпаки стверджує, що сама керувала транспортним засобом, неодноразово хотіла перепаркуватись, однак не було вільного місця, а тому залишила транспортний засіб під знаком «зупинка заборонена». Тому помилковим є висновок суду про те, що відповідачем не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейського чи будь-яких інших доказів про вчинення правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Щодо твердження представника позивача про те, що позивачка заявляла клопотання, то у відповідності до відеодоказів з нагрудної камери поліцейського позивачка навпаки, говорила, що немає часу на виправдування та ніяких клопотань не заявляла.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 17.12.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовної заяви.

Позивач подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу необхідно задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.10.2024 серії ЕНА №3297601 визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема в тому, що 19.10.2024р. о 13:33 год. у м. Берегове, вулиця Івана Франка, керуючи транспортним засобом "Honda Accord", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушила вимогу дорожнього знаку 3.34 «Стоянка та зупинка заборонена», чим порушила п. 8.4 ПДР порушення вимог дорожніх знаків, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.13).

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалюючи у вказаній справі рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а також не спростовано доводів позивача щодо невчинення нею порушення вимог п.8.4 ПДР. За відсутності належних доказів, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, слід вважати, що у діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, відсутній.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 ПДР визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема підпункт «в» вказує на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За правилами розділу 33 вказаних Правил, знак 3.34 «Зупинку заборонено» є заборонним, відповідно якого забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частинами 1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач до відзиву на позовну заяву, який подав 05.11.2024 через електронну підсистему «Електронний суд» ЄСІТС в Берегівський районний суд Закарпатської області та адвокату Литвинов В.В., додав відеозапис із нагрудного відеореєстратора поліцейського щодо обставин вчиненого позивачем правопорушення.

Оглянувши відефайл із записом правопорушення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції встановив, що зафіксований факт фіксації допущеного позивачем правопорушення, факт роз`яснення позивачеві суті вчиненого нею правопорушення, факт процедури розгляду справи, факт ознайомлення позивача із винесеною відносно неї постановою.

Оглянувши надані суду докази в сукупності із встановленими у цій справі фактичними обставинами справи, колегія суддів приходить до висновку, що інспектор поліції, чітко зафіксував факт допущення позивачем порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Згідно цього відеодоказу з нагрудної камери поліцейського, позивач підтвердила, що сама керувала транспортним засобом, неодноразово хотіла перепакувати ТЗ, однак не було вільного місця, а тому залишила транспортний засіб під знаком «зупинка заборонена».

Тому твердження суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейського чи будь-яких інших доказів про вчинення правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи.

Порушення Правил дорожнього руху, як наслідок вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП виявлено інспектором безпосередньо (особисто), досліджено матеріали справи та прийнято рішення про застосування адміністративного стягнення.

Встановленим спростовуються доводи позивача про те, що наведені в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності, зокрема, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом марки "Honda Accord", р.н.з. НОМЕР_1 , не здійснювала на ньому зупинку й не залишала його на стоянці.

На підставі встановлених у справі фактичних обставин та наведеного правового регулювання спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що поліцейським Оросом В.В. обґрунтовано винесена спірна постанова та підстави для її скасування відсутні. Відповідач надав суду достатні докази на підтвердження обставин порушення позивачем законодавства про дорожній рух, зокрема, про вчинення порушень ПДР України з недотримання вимог, визначених п.8.4 ПДР щодо недотримання вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», відповідальність за що передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, підстави для скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення від 19.10.2024 серії ЕНА №3297601 відсутні, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновок суду першої інстанції щодо недоведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відносно решта доводів апеляційної скарги, то такі прийняті апеляційним судом до уваги, однак такі не впливають на правильність прийняття судом рішення по суті позовних вимог.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, то з урахуванням приписів статті 139 КАС України немає підстав для відшкодування позивачу судових витрат по сплаті судового збору.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи проведено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задоволити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року в адміністративній справі №297/4417/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 03.04.2025 року