Справа № 160/20339/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20339/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024, (суддя суду першої інстанції Калугіна Н.Є.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/20339/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

29.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2023 року по 10.12.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2023 року по 10.12.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги Кодексу законів про працю України, оскільки несвоєчасно виплатив позивачу при звільненні всіх належних йому сум. Таким чином, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 11.11.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2023 року по 10.12.2023 року. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2023 року по 10.12.2023 року у розмірі 129105,44 грн, із вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про часткове закриття провадження у справі та залишення позовних вимог без розгляду. .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Верховним Судом сформована правова позиція, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути пропорційним недоплаченій сумі а також строку, протягом якого таку суму не було виплачено, з урахуванням істотності частки порівняно із заробітком. Судом першої інстанції при задоволенні позову вказаних обставин не враховано. Крім того, відповідач зазначає, що компенсація за невикористані дні відпустки, грошова компенсація за відпустку учаснику бойових дій не є щомісячними видами грошового забезпечення, відтак в разі їх невиплати приписи ст. 117 КЗпП України не застосовується. Також, відповідач наголошує, що позивачем порушено строк звернення до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 23.03.2022 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та відповідно до наказу командира НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 181 від 09.06.2023 був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати при звільненні всіх належних сум, зокрема грошового забезпечення з 23.03.2022 по 09.06.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня відповідного календарного року, позивач звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 160/16224/23 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 23.03.2022 року по 09.06.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 23.03.2022 року по 09.06.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразових виплат грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки; одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2014 року № 460 за 14 місяців із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразові виплати грошової допомоги на оздоровлення 2022 рік, 2023 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік; одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2014 року №460 за 14 місяців із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту та з утриманням належних податків та зборів.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання вказаного рішення, згідно виписки по банківському рахунку позивача, 27.06.2024 позивачу перераховано суму грошових коштів за рішенням суду у справі №160/16224/23 у розмірі 171263,37 грн.

При цьому позивачу не був виплачений середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, що на думку позивача є порушенням його прав.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку.

Суд першої інстанції вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач допустив несвоєчасну виплату позивачеві належних йому сум при звільненні відтак наявними є підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі №200/4185/20-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 24.06.2021 у справі №480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин 29.11.2021), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст.117 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У справі, яка розглядається, позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його право на своєчасний розрахунок при звільненні, просить нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2023 по 10.12.2023, тобто за шість місяців, як це передбачено статтею 117 КЗпП України.

Як встановлено судом, відповідач не нарахував позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення 09.06.2023 по день фактичного розрахунку 27.06.2024, тому є підстави вважати про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності стосовно не нарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за цей період.

Згідно зі ст. 27 Закону України Про оплату праці, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виходячи із довідки про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.04.2024 по 31.05.2024, наданої відповідачем, середній заробіток позивача за останні повні два місяця служби складає 21400,50 грн за кожен місяць, середньоденне грошове забезпечення складає 701,66 грн на день.

Отже, встановлені у справі обставини свідчать, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні позивача з військової служби за період з 10.06.2023 по 10.12.2023.

При цьому, з огляду на положення статті 117 КЗпП України в частині надання суду повноважень щодо визначення суми середнього заробітку у відповідних спорах та враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає, що середній заробіток позивача за заявлений у позові період становить 129105,44 грн (701,66 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 184 дні).

Посилання відповідача на необхідність обмеження розміру виплати середнього заробітку з огляду на тривалість нездійснення розрахунку, істотності частки невиплаченої суми, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки необхідність обмеження сум виплат по ст. 117 КЗпП була обумовлена тим, що такі виплати стягувались за весь час затримки, та не обмежувався буд-яким часом, водночас станом на час виникнення спірних відносин в ст. 117 КЗпП були внесення зміни, період виплати середнього заробітку за час затримки у розрахунку був обмежений шістьма місяцями, відтак на розмір виплат більше не впливають такі показники як істотність частки невиплаченої суми та тривалість не проведення розрахунку при звільненні.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем порушено строки звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач був звільнений зі служби в червні 2023 року, в цьому ж місяці його повідомлено про розмір нарахованих при звільненні сум. Натомість, суд враховує, що між сторонами існував спір про право позивача на відповідних сум компенсації за відпустки станом на час звільнення, який був вирішений в судовому порядку в листопаді 2023 року.

Як видно з матеріалів справи на виконання рішення суду остаточний розрахунок з позивачем проведений 27.06.2024, з адміністративним позовом до суду він звернувся в липні 2024 року, відтак з урахуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_1 , не порушив строк звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 в адміністративній справі № 160/20339/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай