Справа № 240/21298/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства "Центр Реабілітації Хворих-Саша" до Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство "Центр Реабілітації Хворих-Саша" із позовом до Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в якому, з підстав протиправності, просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №192 від 21.12.2017 «Про присвоєння юридичних адрес земельним ділянкам та об`єктам нерухомого майна» в частині: присвоїти садовому будинку, який перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_1 та знаходиться за межами населених пунктів Станишівської сільської ради таку поштову адресу: Житомирська область. Житомирський район, Станишівська сільська рада за межами населених пунктів хутір Лісовий, вул.Залізнична, 1.
У позовній заяві представник позивача зазначає про те, що він не погоджується з тим, що садовому будинку, який перебуває у приватній власності ОСОБА_1 та знаходиться за межами населених пунктів Станишівської сільради присвоєно поштову адресу: Житомирська область, Житомирський район, с. Станишівка, за межами населених пунктів хутір Лісовий, вул. Залізнична, 1. Представником позивача зазначено, що вказаний садовий будинок є одним з житлових будинків, який входить до складу майнового комплексу, що перебуває у власності позивача.
Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
При цьому, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.01.2021 чітко вбачається, що до складу належного позивачу майнового комплексу, в тому числі: житловий будинок літ. «Е» (загальна площа 63,20 кв.м., житлова 38,10 кв.м); житловий будинок літ. «Ж» (загальна площа 63,20 кв.м., житлова 38,10 кв.м.), житловий будинок літ. «З» (загальна площа 63,20 кв.м., житлова 38,10 кв.м.) житловий будинок літ. «И» (загальна площа 63,20 кв.м., житлова 38,10 кв. м.), житловий будинок літ «Й» (загальна площа 63,20 кв.м., житлова 38,10 кв.м.).
Тобто, наявна різниця не тільки в присвоєних адресах та місцях розташування будинків, а і у цільовому призначенні будівель, у зв`язку із чим з поданих позивачем документів неможливо здійснити ототожнення об`єктів нерухомості, а тому виключається можливість визначити у чому саме порушено оскаржуваним рішенням право позивача.
Крім того, відповідач наголошує, що за період прийняття оскаржуваного рішення, позивач не звертався до сільської ради чи її виконавчих органів задля уточнення та/або внесення змін у вказане рішення або його скасування, адже при наявності невідповідностей у присвоєних адресах, виконавчий комітет уповноважений на внесення змін до них та або скасування прийнятого рішення самостійно.
Одночасно, відповідач зазначає, що спірне рішення оскаржується позивачем з підстав порушення його прав приватної власності, то на думку відповідача, в даному випадку зачіпаються приватні інтереси третьої особи, а тому даний спір не може мати виключно публічно-правовий характер та набуває ознак приватно-правового спору.
Суд, розглянувши питання про закриття провадження у даній справі, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.02.1996 розпорядженням голови Житомирської обласної адміністрації включено до складу комунального майна та передано у комунальну власність на місцях військове містечко № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
20.04.1996 КЕУ Прикарпатського військового округу за актом прийому передачі передало Житомирській районній державній адміністрації будівлі, споруди і території військового містечка № НОМЕР_1 (Станишівка).
29.10.1998 рішенням Житомирської районної ради на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №894 від 06.11.1995 про передачу військового містечка № НОМЕР_1 та зміною власника припинено право користування земельною ділянкою площею 22 га за Міністерством оборони і віднесено до земель Житомирської районної ради; посвідчено право тимчасового користування землею площею 22 га на умовах оренди ПП «ЛІС» у зв`язку з тимчасовою орендою з моменту купівлі-продажу нерухомого майна колишнього військового містечка № НОМЕР_1 .
17.03.2005 рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №26 встановлено юридичну адресу колишньому військовому містечку №175: АДРЕСА_2 .
18.04.2005 виконавчий комітет Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області звернувся з листом №115 до ДП "Інформаційного центру Міністерства юстиції України", яким просив додати до переліку юридичних адрес адресу: АДРЕСА_2 .
21.04.2005 рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №39 встановлено за Житомирською районною радою право власності на майновий комплекс за адресою 14-й кілометр автошляху Житомир-Сквира в с. Станишівка та надано згоду на оформлення права власності.
28.04.2005 Житомирська районна рада після оформлення на себе права власності, відповідно до договору купівлі-продажу комплексу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., зареєстрованого в реєстрі за №343, продала Приватному підприємству фірма «ЛЕС» майновий комплекс за адресою 14-й кілометр автошляху Житомир-Сквира в с. Станишівка.
16.06.2005 рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №60: посвідчено позивачу право власності на комплекс в с. Станишівка, 14 км автошляху Житомир-Сквира; видано позивачу свідоцтво про право власності.
29.12.2009 рішенням Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області перенесено та виправлено адреси об`єктів нерухомого майна з території с. Станишівка, 14 км автошляху Житомир-Сквира на 14 км автодороги Житомир-Попільня-Сквира-Володарка.
Тобто, як уже вище зазначалося, позивач є власником майнового комплексу, який знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Станишівська сільська рада, автодорога Житомир-Попільня-Сквира-Володарка 14 км, будинок б/н, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239863572 від 06.01.2021.
Однак, рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №192 від 21.12.2017 "Про присвоєння юридичних адрес земельним ділянкам та об`єктам нерухомого майна" присвоєно садовому будинку, який перебyвaє у приватній власності ОСОБА_1 та знаходиться за межами населених пунктів Станишівської сільської ради таку поштову адресу: Житомирська область, Житомирський район, Станишівська сільська рада за межами населених пунктів хутір Лісовий, вул. Залізнична, 1.
Позивач стверджує, що вказаний садовий будинок є одним з житлових будинків, який входить до складу майнового комплексу, що перебуває у власності позивача і присвоєння йому адреси оскаржуваним рішенням порушує право власності позивача.
Таким чином спір у даній справі виник з приводу присвоєння поштової адреси будинку за заявою третьої особи, право власності на будинок якої не визнається позивачем.
Надаючи правове обґрунтування встановленим обставинам, суд вказує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно з пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
В тому числі, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Втім, визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Позивач стверджує, що садовий будинок, якому спірним рішенням відповідача присвоєно поштову адресу, входить до майнового комплексу право власності на який належить позивачу, та не належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , оскільки правовстановлюючі документи, які підтверджують те, що садовий будинок перебуває у приватній власності ОСОБА_1 відсутні.
Згідно довідки (а.с.18) ОСОБА_1 була прописана у будинку.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку виник спір про право між ПП "Центр реабілітації хворих Саша" та між третьою особою ОСОБА_1 , оскільки позивач стверджує, що садовий будинок входить до майнового комплексу, що належить позивачу на праві власності, хоча в оскаржуваному рішенні Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області зазначено - ОСОБА_1 (а.с.16).
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення порушує право власності позивача на майновий комплекс, тобто позов спрямований на захист права власності та не може бути вирішений в адміністративному судочинстві.
Отже, зважаючи на предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд вважає, що дана справа підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.
Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
За нормами частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Нормами частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
На виконання вимог частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд, з урахуванням положень пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та підсудний місцевому загальному суду.
З огляду на наведені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження.
Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції місцевого загального суду у порядку господарського судочинства.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Гурін

03.04.25