Справа № 360/1298/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року справа №360/1298/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 р. у справі №360/1298/24 (головуючий І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №70 від 18.09.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити та виплачувати з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1- р/2020 від 23.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024 (по дату подання документів про призначення).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 18.09.2024 № 70 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), зарахувавши до стажу її роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди: з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що для обчислення пільгового стажу за Списком №1 за наданою трудовою книжкою та довідкою №183, неможливо зарахувати періоди роботи:

- з 01.03.2002 по 11.07.2005 відсутня довідка про наявність стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачена додатком 5 Порядку №637;

- за трудовою книжкою не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, а саме відсутні: інформація, що робота приймальником сировини напівфабрикатів та готової продукції що є пільгова (не зазначено що це Список №1 або Список №2), відомості про характер виконуваної роботи з посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, атестацію робочих місць за умовами праці;

- в трудовій книжці відсутні відомості про проведення атестації робочих місць в зазначений період.

- з 12.07.2005 по 13.04.2020 у довідці №183 інформація завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика;

- з 14.04.2020 по 10.09.2024 відсутня довідка про наявність стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачена додатком 5 Порядку №637;

- за трудовою книжкою не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, а саме відсутні: інформація, що робота приймальником сировини напівфабрикатів та готової продукції є пільгова (не зазначено що це Список №1 або Список №2), відомості про характер виконуваної роботи з посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, атестацію робочих місць за умовами праці;

- в трудовій книжці відсутні відомості про проведення атестації робочих місць в зазначений період.

Враховуючи норми чинного законодавства, права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 набуде за умови досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років з них не менше 7 років 6 місяців за Списком №1.

Згідно документів електронної пенсійної справи, ОСОБА_1 не має пільгового стажу. Застосувати рішення Конституційного суду України в даному випадку неможливо.

Також зазначає, що позивачем грубо порушено строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.09.2024 звернулася через вебпортал ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та надала пакет необхідних документів для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення від 18.09.2024 № 70 про відмову у призначенні пенсії.

В рішенні відповідачем встановлено таке:

Вік заявниці 48 років 8 місяців 11 днів.

За наданими документами страховий стаж складає 30 років 1 місяць 4 дні, роботу за списком №1 не визначено.

До пільгового стажу роботи за списком №1 не зараховано період роботи у ПАТ Росава з 12.07.2005 по 13.04.2020 за довідкою від 30.08.2024 №183, оскільки довідка завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика. Крім того довідка не містить кутовий штамп підприємства. До заяви не долучено інформацію про відсутність кутового штампу на підприємстві.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за списком №1 7 років 6 місяців та недосягненням пенсійного віку, а саме 50 років.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату за наявним страховим стажем - 30.12.2038.

Отже, за рішенням відповідача спірними періодами пільгового стажу позивача є період роботи з 12.07.2005 по 13.04.2020.

Дослідженням довідки форми ОК-5 за спірний період встановлено, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості по спеціальному стажу позивача за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1 (згідно із Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» і від 16.01.2003 № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», і за результатами атестації робочих місць), страхувальник «Росава» (код страхувальника 30253385).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

За змістом пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статт 14, пункт "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015.

В пункті 3 цього рішення визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій у рішенні Верховного Суду від 17 грудня 2021 у справі №160/9272/20 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

В цих судових рішеннях суд вказав на наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону №1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Щодо доводів апелянта, що для обчислення пільгового стажу за Списком №1 за наданою трудовою книжкою та довідкою №183, неможливо зарахувати періоди роботи:

- з 01.03.2002 по 11.07.2005 та з 14.04.2020 по 10.09.2024 відсутня довідка про наявність стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачена додатком 5 Порядку №637;

- за трудовою книжкою не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці;

- в трудовій книжці відсутні відомості про проведення атестації робочих місць в зазначений період;

- з 12.07.2005 по 13.04.2020 у довідці №183 інформація завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 09.09.1994, містить такі записи щодо спірних періодів:

ЗАТ «Росава»

запис 16. 01.03.2002 працювала в ЗАТ СП «Росава» в цеху вулканізації № 1 учнем транспортувальника (такелажні роботи);

запис 17 03.04.2002 переведена в цеху вулканізації № 1 приймальником сировини напівфабрикатів та готової продукції 3 розряду;

запис 19. 12.07.2005 переведена у цех вулканізації №2 учнем транспортувальника (такелажні роботи);

запис 20. 18.08.2005 переведена у цеху вулканізації № 2 транспортувальником (такелажні роботи) 3 (третього) розряду;

запис 21. 03.06.2005 згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за списком №1;

запис 22. 10.11.2005 освоїла суміжну професію обрізувача гумових виробів 2 (другого) розряду;

запис 23. 01.08.2008 переведена в цех вулканізації шин транспортувальником (такелажні роботи) 3 (третього) розряду;

запис 24. 31.05.2010 згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за списком №1 (наказ № 380 від 31.05.2010);

запис 25. На підставі наказу № 446 від 04.05.2011 Закрите акціонерне товариство «Росава» перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Росава».

запис 26. Згідно атестації робочого місця підтверджується право на пільгову пенсію за списком №1 (наказ № 317 від 29.05.2015).

запис 27. 13.04.2020 звільнена згідно ст.36 п.5 КЗпП України в порядку переведення у ТОВ «Росава Тайерс».

Запис 28. 14.04.2020 прийнята в порядку переведення в цех вулканізації шин транспортувальником (такелажні роботи) 3 (третього) розряду у ТОВ «Росава Тайерс».

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Як вказано у рішенні ГУПФУ в Луганській області від 18 вересня 2024 року №70, до пільгового стажу роботи за списком №1 не зараховано період роботи у ПАТ Росава з 12.07.2005 по 13.04.2020 за довідкою від 30.08.2024 №183, оскільки довідка завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика. Крім того довідка не містить кутовий штамп підприємства. До заяви не долучено інформацію про відсутність кутового штампу на підприємстві.

При цьому суд зазначає, що згідно із записами в трудовій книжці позивач з 12.07.2005 по 13.04.2020 працювала у ПАТ «Росава» за професію учнем транспортувальника (такелажні роботи), транспортувальником (такелажні роботи).

Крім того, в трудовій книжці наявні записи про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 1.

За індивідуальними відомостями про застраховану особу, наявними в Реєстрі (довідка форми ОК-5), страхувальник ПАТ «Росава» виплачував позивачу заробітну плату та сплачував за неї страхові внески в період з 12.07.2005 по 13.04.2020.

Також судом встановлено, що в Реєстрі наявні відомості по спеціальному стажу позивача за Списком № 1 за спірний період (ЗПЗ013А1).

Отже, при поданні звітів страхувальником вказувалося, що страхові внески за позивача вносилися за професією і кодом № ЗП3013А1, як працівнику по Списку № 1.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» професія транспортувальника (такелажні роботи) включена до Списку № 1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» професія транспортувальника (такелажні роботи) включена до Списку № 1.

Тому твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про те, що до пільгового стажу роботи за Списком № 1 не враховано період з 12.07.2005 по 13.04.2020, оскільки у довідці №183 інформація завірена підписом ліквідатора та не долучено документ на право підпису ліквідатора Іллі Комлика є необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, що також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа № 548/2056/16-а, у справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, інформацією наявною у трудовій книжці позивача та довідці форми ОК-5 підтверджено, що позивач працювала у ПАТ «Росава» за професією учнем транспортувальника (такелажні роботи), транспортувальником (такелажні роботи), що дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Луганській області безпідставно не зараховано до стажу позивача за Списком № 1 період її роботи з 12.07.2005 по 13.04.2020, підтверджений записами в трудовій книжці.

Щодо доводів апелянта, що для обчислення пільгового стажу за Списком №1 за наданою трудовою книжкою та довідкою №183, неможливо зарахувати періоди роботи з 01.03.2002 по 11.07.2005 та з 14.04.2020 по 10.09.2024, суд зазначає наступне.

Позовні вимоги заявлено також за періоди з 01.03.2002 по 11.07.2005 та з 14.04.2020 по 10.09.2024.

Водночас, жодних пояснень з цього приводу відповідачем не надано у рішенні, яке є предметом оскарження.

Згідно трудової книжки позивач з 01.03.2002 по 11.07.2005 працювала в ЗАТ СП «Росава» в цеху вулканізації № 1 учнем приймальника, а потім приймальником напівфабрикатів та готової продукції, з 14.04.2020 по 10.09.2024 працює в ТОВ «Росава Тайерс» в цеху вулканізації транспортувальником (такелажні роботи).

Трудова книжка в частині спірних періодів не містить жодних виправлень, підчисток та/або наведень, не містить неправдиві або недостовірні відомості, зворотнього відповідачем не доведено.

Вказані професії передбачені як Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року так і наступними Списком № 1 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року.

Суд констатує, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 р. по справі №520/15025/16-а.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу за списком №1 періоду її роботи за відповідними професіями з 01.03.2002 по 11.07.2005 та з 14.04.2020 по 10.09.2024, що підтверджено і відомостями її трудової книжки і довідками і відомостями про застраховану особу форми ОК-5. При цьому невиконання роботодавцем позивача свого обов`язку щодо повідомлення пенсійних органів про наявність в позивача стажу роботи з шкідливими умовами праці та не надіслання відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб, не може її позбавити права на призначення такої пенсії, наявність якого підтверджена в судовому порядку.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду у зв`язку з тим, що заявлені позовні вимоги стосуються призначення пенсії з 24 лютого 2022 року, колегія суддів зазначає, що предметом оскарження у даній справі є рішення пенсійного органу №70 від 18.09.2024, натомість 24.02.2024 є датою, з якої, на думку позивача, має бути призначена пенсія, втім судом першої інстанції дане питання не розглядалося, а відтак, враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначені доводи не приймає.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), зарахувавши до стажу її роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди: з 01.03.2002 по 11.07.2005, з 12.07.2005 по 13.04.2020, з 14.04.2020 по 10.09.2024.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 р. у справі №360/1298/24 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 р. у справі №360/1298/24 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко