Справа № 140/279/25
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/279/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шепелюка В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Юхимчук О.В.,

представника позивача Гламазди М.П.,

представника відповідача Роскошнової Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (далі ППР) №-0306-UА0036342 від 24.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ГУ ДПС у Волинській області 09.07.2024 було винесено ППР №-0306-UА0036342, згідно якого було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 8 місяців 2024 року в розмірі 336 877,77 грн, як співвласнику вищезазначеної земельної ділянки.

Зазначене ППР було оскаржене в адміністративному порядку до ДПС України шляхом подання скарги №09/10/2024 від 09.10.2024. Правовою аргументацією скарги є наявність у позивача пільги, встановленої пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, згідно якої платники фізичні особи підприємці, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування та є платниками єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 12.12.2024 №37236/6/99-00-06-01-03-06, яке було отримано 23.12.2024 згідно поштового листа Укрпошти 100, в задоволенні скарги було відмовлено з мотивів відсутності найманих працівників та відсутності в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно і Реєстрі прав власності на нерухоме майно будь яких відомостей про торгівельні чи інші будівлі, якій б могли використовуватися для здійснення господарської діяльності.

Із вищевказаним податковим повідомленням - рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 24.09.2024 №-0306- НОМЕР_1 позивач не згідний, вважає його таким, що прийняте з порушенням вимог Податкового кодексу України і без наявності на те правових підстав, тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.57), а ухвалою суду від 27.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.96).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 28.01.2025 представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з мотивів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2023 і по даний час є платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5 відсотків. По результатах І півріччя 2024 року ним подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця 08.07.2024, в якій відобразив дохід лише від виду діяльності по КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна в сумі 148071,78 грн.

Разом з тим представник відповідача зауважила, що ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Волинській області з питань проведення звірки не звертався та ніяких підтверджуючих оригіналів документів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :15:008:0228 з права користування пільгою по земельному податку не надавав.

Отже, враховуючи вищевказану інформацію представник відповідача вважає, що у ФОП ОСОБА_1 відсутні підстави для звільнення від сплати земельного податку з фізичних осіб по земельній ділянці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:008:0228, загальною площею 7,7682 га, адже під час перевірки не встановлено, що позивач використовує земельну ділянку для здійснення господарської діяльності.

Крім того зазначено, що з наданих позивачем видаткових накладних не можливо встановити реалізацію товару, адже як вбачається з таких накладних вони виписані на неплатників ПДВ, що у податковій звітності останніх не відображається та податкові накладні не складаються, будь-яких підтверджуючих первинних документів щодо реалізації товару на таких неплатників не надано. До того ж позивачем не відображено у податковій декларації дохід від такої господарської діяльності з роздрібного продажу товарів, а лише відображено отримання доходу від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Окрім того, не можливо встановити походження товару, який наявний у позивача, жодні підтверджуючі документи на його походження надані не були. Отже видаткові накладні не підтверджують здійснення позивачем господарської діяльності.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач правом подачі заперечення не скористався.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 від 14.05.2024 у спільній сумісній власності перебуває земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :15:008:0228, загальною площею 7,7682 га (цільове призначення - для будівництва і обслуговування будівель торгівлі).

ГУ ДПС у Волинській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Розділу ХІІ ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.09.2024, якими позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб: №-0306-UА0036342 за травень-грудень 2024 на суму 336 877,77 грн, як співвласнику вищезазначеної земельної ділянки.

Зазначене ППР було оскаржене в адміністративному порядку до ДПС України шляхом подання скарги №09/10/2024 від 09.10.2024. Правовою аргументацією скарги є наявність у позивача пільги, встановленої пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, згідно якої платники фізичні особи підприємці, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування та є платниками єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 12.12.2024 №37236/6/99-00-06-01-03-06 в задоволенні скарги було відмовлено з мотивів відсутності найманих працівників та відсутності в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно і Реєстрі прав власності на нерухоме майно будь яких відомостей про торгівельні чи інші будівлі, якій б могли використовуватися для здійснення господарської діяльності.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення №-0306- UA0036342 від 24.09.2024 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (ПК України).

Згідно із підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Пунктом 269.2 статті 269 ПК України визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Тобто у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі №820/5485/17, від 06.02.2020 у справі №820/3488/16, та враховуються при вирішенні цієї справи.

Судом встановлено, що податковим повідомленням рішенням від 24.09.2024 №-0306-UA0036342 позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб за 8 місяців 2024 року в розмірі 336 877,77 грн.

Об`єктом оподаткування земельним податком стала земельна ділянка площею 7,7682 га із кадастровим номером :15:008:0228, яка перебуває у спільній сумісній власності позивача і ОСОБА_2 .

В обґрунтування протиправності вищевказаних ППР позивач вказує, що підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

ОСОБА_1 , із 08.12.2020 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Волинській області на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 групи).

Видами господарської діяльності, згідно інформації з ЄДР та Реєстру платників Єдиного податку, є: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах 47.30 Роздрібна торгівля пальним 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах 52.10 Складське господарство 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах 73.11 Рекламні агентства 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації.

Із зазначених вище видів діяльності, безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером :15:008:0228 за адресою АДРЕСА_1 , позивач протягом 2024 року здійснював наступні види діяльності: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Позивач для підтвердження факту здійснення вказаних видів діяльності надав видаткові накладні на продаж товару за період із травня по грудень 2024 року водяних насосів, запчастин та комплектуючих до них, баками до води тощо. Накладні виписані продавцем ФОП ОСОБА_1 на покупців. В даних накладних зазначено місце реалізації товару: АДРЕСА_1 .

У серпні поточного року з метою поліпшення умов торгівельної діяльності на зазначеній земельній ділянці встановлено тимчасову споруду малої архітектурної форми кіоск загальною площею 18,50 кв.м. паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 на ім`я позивача ОСОБА_1 виданий начальником відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради 07.08.2024 відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

У даному паспорті зазначено схему розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці, її план, техніко-економічні показники (загальна площа, будівельний об`єм, поверховість та інше), розворотню площадку, асфальтобетонне покриття тощо. Про використання вказаної земельної ділянки та тимчасової споруди кіоска податковий орган було належним чином повідомлено у встановленому порядку шляхом подання Форми 20-ОПП 05.08.2024 «Повідомлення про оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність».

Реєстрацію тимчасової споруди (малої архітектурної форми) в державному реєстрі речових прав на нерухому майно чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно чинним законодавством не передбачено. Здійснювана підприємницька діяльність згідно вимог до чинного законодавства облікована у Книзі обліку доходів у витрат ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на наведене позивач вважає, що в силу норм пп. 4 п. 297.1 статті 297 ПК України він звільнений від обов`язку сплати земельного податку за вказану земельну ділянку за 8 місяців 2024 року.

З матеріалів справи слідує, що протягом 2024 року ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок 3 групи, основні види діяльності за КВЕД - «68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах 47.30 Роздрібна торгівля пальним 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах 52.10 Складське господарство 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах 73.11 Рекламні агентства 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації..», що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є співвласником на праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :15:008:0228, площею 7,7682, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

Так, на земельній ділянці з кадастровим номерам :15:008:0228, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 здійснював наступні види діяльності: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Суд зауважує, що підприємницька діяльність позивача задекларована шляхом подання до контролюючого органу податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 3 квартал 2024 рік та податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2024 рік. Як свідчить вищезазначене, господарська діяльність ОСОБА_1 здійснюється одноособово, без залучення найманих працівників, що в свою чергу спростовує твердження, викладені податковим органом в рішенні про результати розгляду скарги.

Підпунктами 14.1.36, 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що: господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції, зокрема постачання, є те, що вона має спричинити реальні зміни майнового стану.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Вимоги до оформлення господарських операцій та обов`язкових реквізитів первинних документів визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги містяться і в пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії видаткових накладних на продаж товару за період із травня по грудень 2024 року. Дані накладні містять усі реквізити, передбачені чинним законодавством, зокрема і місце їх складання, яке відповідає місцю здійснення господарської операції, а саме: АДРЕСА_1 . Кошти за реалізацію товарів були відображені позивачем у Книзі обліку доходів.

Щодо твердження відповідача про те, що по результатах І півріччя 2024 року позивачем подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця 08.07.2024, в якій відобразив дохід лише від виду діяльності по КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна в сумі 148 071,78 грн, суд зазначає наступне.

З матеріалів прави, а саме з доданих позивачем до позовної заяви податкових декларацій вбачається, що позивач у рядку види підприємницької діяльності:

- у податкової декларації за 3 квартал 2024 рік вказано: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалікованих магазинах;

- у річній податковій декларації за 2024 рік вказано у: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення, 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах.

Тобто не лише КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, як зазначає відповідач.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави стверджувати, що у 2024 ФОП ОСОБА_1 , перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та будучи платником єдиного податку 3 групи, дійсно використовував вказану земельну ділянку у своїй господарській діяльності.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, що обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування та сплати податку на майно (в частині земельного податку) із травня по грудень за 2024.

Також, суд зауважує, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 ПК України)

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами пункту 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку (стаття 13 Закону).

За змістом статті 18 Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина друга статті 20 Закону).

Відповідно до пункту 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та державних кадастрових реєстраторів його територіальних органів (у тому числі таких, що провадять свою діяльність на районному (міському) рівні, в мм. Києві та Севастополі) належать, зокрема, надання відомостей з Державного земельного кадастру щодо об`єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту, та відмови у їх наданні, витягів з Державного земельного кадастру про будь-яку земельну ділянку в межах державного кордону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 №1386 затверджений Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, пунктом 4 якого передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Відповідно до статтей 193 та 194 ЗК України державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Для реалізації контролюючим органом повноважень щодо адміністрування земельного податку законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних функцій, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з методикою нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213 (з наступними змінами та доповненнями) нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку земель».

Інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани території, відомості Державного земельного кадастру, інвентаризації земель та державної статистичної звітності.

Дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

У разі подання заяви в електронній формі витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки або мотивована відмова у наданні такого витягу видаються в електронній формі технічними засобами телекомунікацій з накладенням кваліфікованого електронного підпису, а за бажанням заявника можуть також надаватися у паперовому вигляді.

Суд вказує, що у даній адміністративній справі предмет спору виник у площині публічно-правових відносин, в частині правомірності дій та законності рішень суб`єкта владних повноважень контролюючого органу при виконанні ним владних управлінських функцій на основі законодавства щодо повноти нарахування плати за землю, який, у даному випадку, справляється у формі земельного податку з фізичних осіб.

При цьому, обов`язком суб`єкта владних повноважень є дотримання встановленого законом порядку і способу донарахування податкових платежів.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, або землекористувачі, якими можуть бути фізичні чи юридичні особи. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. При цьому, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Таким чином, з метою нарахування земельного податку, контролюючий орган повинен мати достовірну інформацію про нормативну грошову оцінку об`єкта оподаткування, отриману у спосіб, визначений вказаними нормами права.

Також суд не бере до уваги подані представником відповідача копії фотознімків земельної ділянки, оскільки з даних фотознімків не можливо встановити що це за ділянка, де вона знаходиться та чи це саме ця земельна ділянка, яка використовується позивачем у господарській діяльності.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З врахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність податкового повідомлення-рішення від 24.09.2024 №-0306-UА0036342.

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №-0306-UА0036342 ГУ ДПС у Волинській області від 24.09.2024 про визначення позивачу сум податкових зобов`язань за платежем земельний податок з фізичних осіб за 8 місяців 2024 року в розмірі 336 877,77 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2 695,03 грн, що підтверджується квитанцією від 10.01.2025.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області слід стягнути судовий збір у розмірі 2 695,03 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн суд враховує таке.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021 (справа № 280/2635/20), від 03.08.2022 (справа № 280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі № 520/6658/21).

Позивач, на підтвердження витрат на правничу допомогу, подав копію договору про надання правової допомоги від 24.10.2024, додаток №2 до договору про надання правової допомоги віл 24.10.2024, рахунок-фактура від 10.01.2025 №04, платіжну інструкцію від 10.01.2025, детальний опис робіт (наданих послуг з правничої допомоги), виконаних адвокатським об`єднанням «АФК» та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з вказаних документів вбачається надання позивачу Адвокатським об`єднанням «АФК» у цій справі правової допомоги в сумі 10 000,00 грн.

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, при її вирішенні враховані висновки щодо застосування норм права, які викладені у наведених вище постановах Верховного Суду), значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ДПС у Волинській області необхідно стягнути 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 7 695,03 грн (з них: судовий збір в сумі 2 695,03 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, на підставі Податкового кодексу України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 24 вересня 2024 року №-0306-UА0036342.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 7 695,03 грн (сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять грн 03 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк

Повний текст рішення суду складено 04 квітня 2025 року.