Справа № 200/796/25
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Справа№200/796/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-1), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії № 73 від 28 січня 2025 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити нарахування та виплату позивачу призначеної пенсії за віком на пільгових умовах - з 19 січня 2025 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що Рішенням № 73 від 29 січня 2025 року йому було призначено пенсію довічно в сумі 23 610, 00 грн з 9 січня 2025 року. В Рішенні про призначення зазначено: Роботи підземні, професії за пост.№202 (25) 25 років 2 місяці 26 днів, що відповідає розрахунку стажу для права на пенсію з електронної пенсійної справи.

3 лютого 2025 року через ВЕБ Портал позивачем був отримано лист ГУ ПФУ №2713-2126/С-02/8-0500/25 від 3 лютого 2025 року яким йому було повідомлено про Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії № 73 від 28 січня 2025 року. Позивач вважає зазначене рішення прийнято з порушенням закону та перевищенням повноважень, є протиправним і порушує принципи рівності та гарантування прав і законних інтересів громадянина, об`єктивності та неупередженості суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 лютого 2025 року від відповідача надійшли докази по справі.

26 лютого 2025 року судом отримано від відповідача-1 відзив на позов.

27 лютого 2025 року судом отримана від позивача відповідь на відзив.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 3 березня 2025 року судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) (далі-відповідач-2).

19 березня 2025 року судом отримано від відповідача-2 відзив на позов.

21 березня 2025 року судом отримана від позивача відповідь на відзив відповідача-2.

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи наступне.

19 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до якої додав правовстановлюючі документи.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 1 квітня 2021 року органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, про що винесено рішення № 73 від 28.01.2025 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та не дотримання вимог п.14.4 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Водночас, зазначає, що страховий стаж заявника становить 43 р. 08 м.05 дн. Пільговий стаж становить: за Списком №1 20 р. 1 м. 02 дн. (в.т.ч. роботи підземні, провідні професії (20) 18 р.10 м. 06 дн; роботи підземні, професії за пост №202 (25) 24 р. 09 м. 09 дн.

Таким чином, конкретизуючи обставини наявного спору, відповідач зазначає, що трудова книжка, яка була надана позивачем для призначення пенсії, не відображає характеру виконуваних робіт.

Оскільки не підтверджено перебування позивача в спірний період на посаді, яка дає право на пільгову пенсію, Головне управління не мало права зарахувати спірний трудовий стаж позивача як спеціальний стаж, оскільки відомості про характер зайняття такої посади відсутні.

Підтвердження зайнятості повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію на пільгових умовах.

При цьому, таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній таких записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.

У зв`язку з чим, відповідач вважає, що діяв в межах повноважень визначених чинним законодавством, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи наступне.

19 січня 2025 року позивач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961, Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення від 28 січня 2025 року № 73 про призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 9 січня 2025 року.

Водночас, Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2025 № 3-1 затверджено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1). Підпункт 9 доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу, що призначає пенсію, в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії (для осіб, зазначених у пункті 14-4 розділу XV Закону).».

За результатом перевірки правильності нового призначення пенсії встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в с. Миколаївка Новогродівської ОТГ Покровського району Донецької області, яке згідно з пунктом 2 розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (в редакції від 27.12.2024), з 22 серпня 2024 року тимчасово окуповане Росією.

Вказане позивачем в заяві від 19 січня 2025 року про призначення пенсії фактичне місце проживання м. Добропілля документами не підтверджено.

Заява позивача від 19 січня 2025 року не містить інформації щодо неодержання ним пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

На заміну рішення від 28 січня 2025 року № 73 про призначення пенсії ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення від 28 січня 2025 року № 73 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV у зв`язку з тим, що на вимогу п.14-4 розділу ХV Закону № 1058 позивачем не повідомлено відповідача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

На підставі прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах, пенсійну справу № 73 закрито постійною причиною. Отже, у відповідача відсутні підстави для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Відпоідач-2 зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися із заявою про поновлення виплати пенсії з повідомленням ПФУ про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, що є підставою для поновлення пенсії позивачу. Доказів звернення до відповідача щодо поновлення виплати пенсії позивач суду не надав, тому відповідач-2 просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позивачем подана відповідь на відзив відповідача-1 та відповідача-2, в якій позивач зазначив, що на момент подання заяви я проживав на підконтрольній Україні території (не окупованій). Зазначає, що діючим законодавством не передбачено у випадку наявності чинного рішення про призначення особі пенсії вирішувати питання про повторне призначення пенсії або відмову у її призначенні.

Відповідачем під час прийняття спірного рішення не доведено наявність зазначених у ст. 49 Закону № 1058-IV підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. У зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно з паспортом серії НОМЕР_1 який видано Новогродівським МВ УМВС України в Донецькій області 28 грудня 1999 року; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, зареєстроване місцезнаходження: 88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

19 січня 2025 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заява була розглянута за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням № 73 від 28 січня 2025 року (Дата-час розрахунку: 28.01.2025 12:37) позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 9 січня 2025 року у розмірі 23 610,00 грн.

На заміну рішення від 28 січня 2025 року № 73 про призначення пенсії ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення від 28 січня 2025 року № 73 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недотримання вимог п. 14.4 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача від 28 січня 2025 року №ВЕБ-05001-Ф-С-25-017394, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 3 лютого 2022 року №2713-2126/С-02/8-0500/25 повідомило позивача, що за результатами опрацювання заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні йому пенсії № 73 від 28 січня 2025 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі-Закон № 1058-ІV) регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) визначено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Спору між сторонами стосовно відсутності записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 2 липня 2001 року немає.

Суд зазначає, що відповідний період роботи позивача підтверджується наданими позивачем довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 12 березня 2024 року №04-14/542; від 21 лютого 2024 року № 176; від 7 травня 2024 року № 235; від 8 січня 2025 року №5.

Щодо необхідності перевірки щодо інформації наведеній у довідках, за вимогами чинного законодавства, неможливість проведення перевірки відповідачем, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу та призначені пенсії.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 12 квітня 2021 року у справі №219/4550/17, від 26 березня 2021 року у справі № 414/1221/17, від 10 вересня 2020 року у справі № 221/6434/16-а, від 28 серпня 2020 року у справі № 263/7235/17.

З представленого відповідачем-2 аналізу права, вбачається, що трудовий стаж позивача складає 26 років 0 місяців 22 дні; страховий стаж 24 роки 8 місяців 5 днів; страховий стаж з урахуванням кратності24 роки 8 місяців 5 днів.

З рішення № 73 від 29 січня 2025 року про призначення пенсії позивачу вбачається, що страховий стаж (повний) складає 44 роки 8 місяців 5 днів; Страховий стаж до 01.01.2004 складає 5 років 1 місяць 27 днів; страховий стаж після 01.01.2004 складає: 19 років 6 місяців 8 днів. Додаткові роки за список 1 - 20 років 0 місяців 0 днів. В тому числі: Роботи підземні, професії за пост.№202 (25) - 25 років 2 місяці 26 днів.

У підставах відмови відповідача-2 зазначено: «На заміну рішення від 28 січня 2025 року № 73 про призначення пенсії ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення від 28 січня 2025 року № 73 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з тим, що на вимогу п.14-4 розділу ХV Закону № 1058 позивачем не повідомлено відповідача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.»

Разом з тим, суд зазначає, що діючим законодавством України не передбачено право органу одного рівня скасовувати власні рішення.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17).

Щодо ненадання позивачем особистого повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації суд зазначає таке.

Згідно з приписами пункту 14-4 розділу 15 Прикінцевих положень Закону № 1058 громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Як вбачається з анкети-опитування, до заяви про призначення пенсії було зазначено про неодержання позивачем будь-яких пенсійних виплат.

В заяві про призначення пенсії позивач зазначив фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до пункту 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Мінюсті України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1) у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія.

Пунктом 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Водночас, доказів повідомлення відповідачем позивача у визначений Порядком №22-1 спосіб про необхідність подання додаткових документів, в тому числі особистого повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини 6 зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбаченою діючим законодавством.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Суд звертає увагу на те, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб, визначений позивачем.

Суд також не бере до уваги твердження відповідача-1, що співвідповідачем у даній справі має бути Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки спірне рішення № 73 від 28 січня 2025 року прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача від 9 січня 2025 року.

Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області жодних рішень стосовно позивача не приймало, а отже не порушувало його прав. Доказів зворотнього відповідачем-1 не надано.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно з квитанцією про сплату №8798-0026-8320-8430 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Держбюджету України, позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 132, 139, 192-193, 242-246, 255-258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (зареєстроване місцезнаходження: 88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії № 73 від 28 січня 2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком на пільгових умовах - з 9 січня 2025 року відповідно до рішення 73 від 29 січня 2025 року про призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (зареєстроване місцезнаходження: 88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О.Черникова