Справа № 523/19061/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 523/19061/24
Перша інстанція: суддя Абухін Р. Д.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шевчук О.А

при секретарі: Шатан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до УПП в Миколаївській області, в якому просив:

- скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕН №03386963 від 1.11.2024р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 1.11.2024р. об 11:41год він керував транспортним засобом CORSAIR номерний знак НОМЕР_1 та його було зупинено інспектором УПП в Миколаївській області.

Підставою зупинення, Інспектор поліції зазначив перевищення ОСОБА_1 дозволеної швидкості більше ніж на 20км/год., та рухався зі швидкістю 77км/год, про що було складено Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за №ЕН 03386963 від 1.11.2024р..

Позивач зазначив, що швидкість вимірювалась пристроєм Trucan 8348БК 4245, 0255. У зв`язку з чим позивача було притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та призначено штраф у розмірі 340грн..

Позивач вважає вказану постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі №ЕН 03386963 від 1.11.2024р., такою що підлягає скасуванню.

Позивач свою винуватість заперечує, зазначає, що рухався з допустимою швидкістю, у зв`язку з чим він має обґрунтовані підставі недовіряти технічному приладу вимірювання швидкості, а також, інспектор поліції, на вимогу ОСОБА_1 не надав документи про повірку та сертифікацію вимірювача.

У позові позивач вказує на те, що згідно з відео яке було зафіксоване за допомогою відео регістратора розташованого у транспортному засобі, він рухався зі швидкістю 53,9км/год. Одночасно на вказаному відео що додається чітко вбачається інший транспортний засіб, який здійснював обгін транспортного засобу Позивача, швидкість якого і було зафіксовано співробітниками патрульної поліції, за допомогою пристрою Тrucan 8348БК 4245,0255.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2025р. адміністративний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є законною та такою, що прийнята в межах та на підставі чинних норм законодавства, оскільки в даному випадку позивачем дійсно вчинено порушення вимог п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Вчинення вказаного правопорушення підтверджується наданими доказами.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що 1.11.2024р. об 11:41год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом CORSAIR номерний знак НОМЕР_1 в м.Миколаєві по вул. Веселинівській, буд.21, зі швидкістю 77км/год, чим перевищив швидкість руху на 27км/год. Швидкість вимірювалася приладом TruCam серійний номер ТС0008348.

Інспектор поліції зупинив автомобіль, попросив ОСОБА_1 пред`явити документи, повідомив про правопорушення. Надалі інспектор поліції роз`яснив його права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

На підставі встановленого порушення, інспектор прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕН №03386963, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає, вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, ст.7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Положеннями ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 7.11.2015р. за №1395 (далі Інструкція №1395), якою встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою ст.122 КУпАП.

Згідно р.ІІІ ч.2 Інструкції №1395 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями ч.1,2 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджено Наказом МВС України 18.12.2018р. за №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Так, дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що відповідачем надані допустимі докази, в розмінні ст.215 КУпАП України, які свідчать про вчинене адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а саме: відеозапис, який було здійснено на відеореєстратор автомобіля патрульної поліції та на нагрудні портативні камери поліцейських.

Дослідивши матеріали справи, а саме постанову та наданий диску, на якому міститься відеозапис щодо зупинки поліцейським водія, їх спілкування, а також здійснюване вимірювання приладом TruCAM ІІ, серійний номер ТС008348, судовою колегією встановлено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем CORSAIR номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 77км/год.

Судова колегія звертає увагу на те, що про вимірювання швидкості саме автомобіля на якому рухався позивач, свідчить курсор у вигляді «+» наведений на автомобіль позивача.

При цьому, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 ІІ (серійний номер ТС008348) є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів, а тому підтверджує перевищення швидкості ОСОБА_1 на 27км/год в межах руху в населеному пункті.

Що стосується тверджень позивача в апеляційній скарзі щодо того, що на відео яке було зафіксоване за допомогою відео регістратора розташованого у транспортному засобі, з якого вбачається, що позивач рухався зі швидкістю 53,9 км/год, то судова колегія зазначає наступне.

Так, при дослідженні вказаного відеозапису, судовою колегією встановлено, що під час зменшення швидкості для здійснення зупинки на вимогу поліцейського, та навіть ще декілька секунд, коли транспортний засіб зупинився, дані на відеорегістраторі, ще продовжували показувати швидкість 53,9 км/год, що вказує на некоректність його показників, щодо вимірювання швидкості, та не може бути визнано судом належним доказом на спростування обставин, викладених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також, судова колегія зазначає, що згідно розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, до інформаційно вказівних знаків відносяться: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію», інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Між тим, прилад TruCam LT1 20/20 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки автоматичному режимі.

Варто також зазначити, положеннями ЗУ «Про Національну поліцію» не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах будь-яких дорожніх знаків. У той же час Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото-відеофіксації порушень дорожнього руху.

Відтак, відсутність дорожнього знаку 5.76 ПДР України не впливає на суть вчиненого позивачем адміністративного правопорушення.

На підставі вказаного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про залишення позову без задоволення, оскільки позивач дійсно вчинив правопорушення вимог п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для залишення позовних вимог без задоволення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

О.А. Шевчук