Справа № 300/8836/24
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2025 р. справа № 300/8836/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській областіпро визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідачі) в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком з 19.08.2024, зарахувавши до стажу роботи періоди роботи в російській федерації та Королівстві Іспанія та здійснити нарахування пенсії врахувавши заробітну плату за дані періоди роботи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що набувши право на отримання пенсії за віком, звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із відповідною заявою. Однак позивач отримав відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач зауважив, що до його страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 09.11.1994 по 01.06.1999, оскільки з 01.01.2023 російська федерації припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Позивач вважає неправомірним таке незарахування спірного періоду, оскільки відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Також зазначив про те, що відповідачами безпідставно зараховано до його страхового не весь період роботи в Королівстві Іспанії, який підтверджується звітом про його трудову діяльність. З метою захисту порушеного права на пенсійне забезпечення звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує на відсутність підстав для призначення пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, періоди роботи на території російської федерації з 09.11.1994 по 01.06.1999, не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 російська федерації припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також зазначив про те, що з метою застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення, компетентні органи України та Королівством Іспанія 17.01.2001 уклали Адміністративний договір про порядок застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення. Відповідно до п. 1 ст. 5 договору клопотання про призначення пенсій по інвалідності, за віком та у зв`язку з втратою годувальника подаються до компетентного органу договірної сторони, на території якої проживає подавач заяви, відповідно до вимог її законодавств. Відповідно до статті 6 договору передбачено, що компетентний орган однієї сторони, який прийняв документи для відкриття справи, заповнює формуляр згідно з встановленим зразком і без затримок надсилає два примірники до органу координації іншої договірної сторони, титульний формуляр доповнюється документами, які підтверджують дані, наведені у них. Після отримання формуляра компетентний орган однієї договірної сторони повертає компетентному органу іншої договірної сторони один примірник формуляра, де повинно бути вказано трудовий чи страховий стаж, набутий відповідно до її законодавства і розмір допомоги, призначеної зацікавленій особі. Згідно наданого звіту про страховий стаж в Іспанії з перекладом на українську мову, зазначено періоди трудової діяльності в Іспанії та кількість днів, які можна врахувати сумарно до страхового стажу. Посилання позивача на аргумент щодо зарахування загальної кількості днів, коли особа підлягала соціальному страхуванню в Іспанії не співпадає із наданим звітом про трудову діяльність, тобто звіт про трудову діяльність в Іспанії надає можливість визначити реальну кількість днів в зазначеному періоді, за які сплачено внески. Таким чином період роботи в Королівстві Іспанія враховано в страховий стаж роботи позивача з 17.11.2002 по 18.05.2023, що підтверджується розрахунком стажу, виходячи з сумарної кількості днів, зазначених у формулярі та за які сплачено страхові внески, тому вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області також скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог, зазначило ті самі заперечення, що й Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у відзиві на позовну заяву.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області отримало ухвалу про відкриття провадження у справі 25.11.2024, однак правом на подання відзиву не скористалося.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 61 річного віку 19.08.2024 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком.
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Згідно вказаного рішення у ОСОБА_1 страховий стаж 14 років 04 місяці 06 днів. В той же час, при розгляді заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в росії згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.07.1983 з 09.11.1994 по 01.06.1999, оскільки, починаючи з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу враховується стаж набутий на території російської федерації до 01.01.1992 (а.с.10).
ОСОБА_1 , 02.09.2025 повторно звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком.
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Згідно вказаного рішення у ОСОБА_1 наявний страховий стаж 24 роки2 місяці 25 днів (в тому числі в Україні 14 років 4 місяці 6 днів, за кордоном 9 років 10 місяців 20 днів). В той же час, при розгляді заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 30.06.1997, оскільки відсутній додаток до диплому про період навчання; період роботи на території росії згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.07.1983 з 09.11.1994 по 01.06.1999, оскільки починаючи з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниці. Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с.11 зворотна сторона).
Позивач вважаючи, що пенсійним органом за наслідками розгляду його заяв при прийнятті оскаржуваних рішень протиправно не враховано до його страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 09.11.1994 по 01.06.1999 тане весь період роботи в Королівстві Іспанії, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пенсійним органом не враховано до страхового стажу період роботи позивача здобутий на території російської федерації.
В той же час, згідно трудової книжки позивача НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , у період з 09.11.1994 по 01.06.1999працював на території російської федерації, на посаді водія у Покачівськомууправлінні технологічного транспорту Акціонерного товариства «Лукойл-Лонгепаснафтогаз»(а.с.13).
Записи про вказані періоди роботи позивача зроблені в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Зазначений період роботи підтверджується також, довідкою від 24.02.2009 № 36/09-139 (а.с.14),та довідками від 04.03.2009 № 14 (а.с.15-17).
Частиною 1 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Як на підставу неврахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, відповідачем зазначено те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення.
На переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що російська федерація припинила участь в зазначеній Угоді.
Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо неможливості зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на території російської федераціїз 09.11.1994 по 01.06.1999, з вказаних підстав, оскільки у період роботи позивача на території російської федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.
При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Таким чином, період роботи позивача у російській федерації з 09.11.1994 по 01.06.1999 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Щодо незарахування до страхового стажу Капустянника Василя Михайловичаперіодів роботи в Королівстві Іспанії у повному обсязі, суд зазначає наступне.
Угодою між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян (ратифіковано Законом України №741/97-ВР від 17.12.1997. Набула чинності для України 27.03.1998) передбачено, що період роботи працівника, громадянина України, в Королівстві Іспанія включається до його страхового стажу і враховується Компетентними органами української Сторони.
Відповідно до п.22 Постанови КМУ від 13.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладання відповідних двосторонніх угод).
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч.4 ст.26 Закону №1058-VI).
07.10.1996 між Україною і Королівством Іспанія укладено Угоду про соціальне забезпечення громадян, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян" від 17.12.1997 №741/97-ВР (далі - Угода).
Відповідно до ст.5 Угоди кожна з Договірних Сторін виплачуватиме заінтересованим особам, які проживають на території іншої Договірної Сторони, передбачену допомогу відповідно до свого законодавства, якщо цією Угодою не передбачено інше.
Згідно із ч.1, 2 ст.10 Угоди працівник, який постійно або тимчасово підпадав під дію законодавства тієї чи іншої Договірної Сторони, матиме право на допомогу, яка регулюється цією главою на таких умовах: компетентні органи кожної Договірної Сторони визначають право на допомогу та обчислюють її, враховуючи тільки трудовий чи страховий стаж, який був набутий під час поширення на працівника дії законодавства цієї Сторони; так само Компетентні органи кожної Договірної Сторони визначають право на допомогу, додаючи до свого трудового чи страхового стажу трудовий чи страховий стаж, набутий згідно із законодавством іншої Договірної Сторони.
На виконання ст.21 Угоди Міністерством праці та соціальної політики України і Міністерством праці та соціальних питань Королівства Іспанія 17.01.2001 було укладено Адміністративний договір про порядок застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян (далі - Адміністративний договір).
Відповідно до ч.4 ст.5 Адміністративного договору коли у клопотанні про призначення пенсії, що подається згідно з пунктом 1 цієї статті, зазначається трудовий чи страховий стаж, що підпадає під законодавство однієї з Договірних Сторін, а клопотання подається до Компетентного органу іншої Договірної Сторони, ця остання сторона надсилає клопотання і подані документи до Органу координації іншої Договірної Сторони, зазначивши дату подання клопотання.
Згідно з ч.1, 3 ст.6 Адміністративного договору Компетентний орган однієї Договірної Сторони, який прийняв документи для відкриття справи, заповнює титульний формуляр згідно з встановленим зразком і без затримок надсилає два примірники до Органу координації іншої Договірної Сторони.
Титульні формуляри доповнюються документами, які підтверджують дані, наведені у них.
Після отримання формуляра Компетентний орган однієї Договірної Сторони повертає Компетентному органу іншої Договірної Сторони один примірник формуляра, де повинно бути вказано трудовий чи страховий стаж, набутий відповідно до її законодавства, і розмір допомоги, призначеної зацікавленій особі.
Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Королівства Іспанія за умови відповідного документального підтвердження.
Відповідно до Звіту про трудову діяльність, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 08.10.2024 був зареєстрований в системі соціального забезпеченняпротягом 4787 днів (13 років 1 місяць 8 днів).
Протягом днів, зазначених у попередньому абзаці, він був одночасно працевлаштований на двох або більше підприємствах однієї і тієї ж системи соціального забезпечення робота за сумісництвом протягом 5 днів, та що загальна кількість днів, які можуть бути ефективно враховані для отримання фінансових виплат в рамках системи соціального забезпечення становить 4782 (13 років 1 місяць 3 дні) (а.с.22-24).
Тобто, враховуючи наведене, трудовий стажздобутий позивачем на території Королівства Іспанія, складає 13 років1 місяць 03 дні, та має бути врахований до трудового стажу позивача.
Таким чином,Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно врахували до страхового стажу позивача не весь його трудовий стаж в Королівстві Іспанії, а саме 09 років 10 місяців 20 днів замість 13 років1 місяць 03 дні.
Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача всі періоди трудового стажу позивача в Королівстві Іспаніївідповідно до Звіту про трудову діяльність від 08.10.2024, а саме 13 років 1 місяць 03 дні.
Враховуючи те, що відповідачами визнається страховий стаж позивача 24 роки2 місяці 25 днів, а також висновки суду щодо протиправності дій відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи у російські федерації з 09.11.1994 по 01.06.1999 (що становить 4 роки 6 місяців24 дні), а такожпро необхідність врахувати до страхового стажу позивача весь його трудовий стаж в Королівстві Іспанії, а саме 13 років 1 місяць 03 дні замість 09 років 10 місяців 20 днів, у ОСОБА_1 який досягнув 61 року наявний страховий стаж більше 31 року, що дає йому право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо здійснення нарахування пенсії із врахуванням заробітної плати, то суд зазначає таке.
Суд звертає увагу на те, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на призначення пенсіїза віком, оскільки територіальні органи Пенсійного фонду України не визнали цього права за позивачем.
За результатами розгляду заяви позивача пенсійним органом зроблено висновок, що він не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058, призначення на пенсіїза віком здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії за віком на час звернення позивача у цій справі пенсійним органом не вирішувалося.
Тобто, вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування і виплату пенсії із врахування заробітної плати за спірні періоди є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.
Відтак, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо здійснення нарахування пенсії врахувавши заробітну плату за спірні періоди роботи відмовити.
Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
За приписами частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у випадку, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії за вислугу років визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV звернення за призначенням пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Вимогами пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У даній справі, органом призначення пенсії щодо розгляду останньої заяви позивача від 02.09.2025 за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення.
Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.
Враховуючи приписи ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як зі сторін, внаслідок неправильного рішення яких виник спір,на користь ОСОБА_1 800 грн, сплаченого судового збору у рівних частках.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у російській федерації з 09.11.1994 по 01.06.1999, увесь період роботи у Королівстві Іспанія відповідно до Звіту про трудову діяльність, а саме 13 років 1 місяць 3 дні та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати первинного звернення 19.08.2024.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21084076) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати із сплати судового збору в розмірі 400 (чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21108013) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати із сплати судового збору в розмірі 400 (чотириста) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, (ідентифікаційний код юридичної особи 21108013), вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009;

відповідач 2Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області(ідентифікаційний код юридичної особи 21084076), вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, 33028;

відповідач 3 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.