Справа № 483/1293/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 483/1293/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 (суддя Шевиріна Т.Д., м. Очаків, повний текст рішення складений 19.02.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

08.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Укртрансбезпеки, у якому просив скасувати постанову серії ПС №002233 від 06 травня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 51 000 грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На думку апелянта, судом першої інстанції неналежним чином було досліджено матеріали справи, зокрема відеозапис перевірки, на якому вбачається, що водій транспортного засобу під час зупинки відмовився прослідувати до пункту ГВК, не вказавши причину відмови.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до частини п`ятої статті 286 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.04.2024 о 22 год. 25 хв. на а/д М-14 Одеса-Мелітополь у с. Крижанівка старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області було зупинено т/з RENAULT, д/н знак НОМЕР_1 з причепом марки KRONE, д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Візуальним оглядом транспортного засобу було встановлено ознаки порушення нормативів вагових параметрів, однак у складеному документі ці ознаки не вказані.

Водію було запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою: автомобільна дорога М-14 21 км + 434 м, - для зважування транспортного засобу, про що було складено рішення про супроводження транспортного засобу.

З дослідженого судом відеозапису, наданого відповідачем, встановлено, що водій на пропозицію інспекторів проїхати до пункту габаритно-вагового контролю просив дати йому можливість поповнити запаси пального, оскільки ваговий комплекс знаходиться не за місцем зупинки автомобіля.

Наведене повідомлення водія інспектором Укртрансбезпеки було розцінене як відмова від проходження контролю, у зв`язку із чим було складено акт №007152 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю.

Також, відносно водія складено протокол про адміністративне правопорушення №0002861 за ст. 188-57 КУпАП.

Листом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 05.04.2024 року запрошено ОСОБА_1 , як власника т/з RENAULT, д/н знак НОМЕР_1 для участі у розгляді справи про порушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП на 06.05.2024.

06.05.2024 посадовою особою Укртрансбезпеки прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення №ПС002233, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП (відмова водія від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю), та накладено на нього штраф у розмірі 51000 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про задоволення його позову суд першої інстанції виходив з того, що фактичні обставини справи, викладені в оскаржуваній постанові, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 132-1 КУпАП, слугувала відмова водія транспортного засобу, який належить позивачу, від проходження габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, з відеозапису фіксації запинки ТЗ RENAULT, д/н знак НОМЕР_1 з причепом вбачається, що водій ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження контролю, а просив надати можливість поповнити запаси пального, оскільки ваговий комплекс знаходиться не за місцем зупинки автомобіля.

Зазначене підтверджено його письмовими поясненнями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення №0002861 від 04.04.2024 (а.с. 23).

Проте, в супереч приписів статті 245 КУпАП, якою передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, посадовою особою Укртрансбезпеки, наведеним обставинам оцінки надано не було. Крім того, водію було відмовлено у можливості поповнити запаси пального та після цього поїхати до пункту ГВК.

З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів також враховує, що, відповідно до пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за №215/24992, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2) складається посадовими особами Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879.

За визначенням підпункту 6 пункту 2 цього Порядку місце здійснення габаритно-вагового контролю спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Крім того, стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює, що зона габаритно-вагового контролю - облаштована відповідними дорожніми знаками ділянка автомобільної дороги, на якій розташовані автоматичні, стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю.

Аналізуючи наведених норм права у їх взаємному зв`язку, свідчить, що акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю складається посадовими особами Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю виключно в зоні габаритно-вагового контролю.

На слушність таких висновків також свідчить затверджена додатком 2 до Порядку №1007/1207 форма Акту про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, з пункту 1 якого вбачається, що він складається на місті проведення габаритно-вагового контролю.

Проте доказів того, що за адресою, вказаною у акті №007152 про відмову водія від проходження ГВК від 04.04.2024 розташований пункт габаритно-вагового контролю суду надано не було. Навпаки, відповідачем визнається, що зазначений акт було складено не за місцем габаритно-вагового контролю.

Ураховуючи, що Акт №007152 було складено посадовими особами Укртрансбезпеки по за зоною габаритно-вагового контролю, він не є допустимим та належним доказом на підтвердження факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю.

Наведене є додатковою підставою для скасування спірної постанови про адміністративне правопорушення, та повністю спростовує доводи апелянта

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими чи вагомими та такими, що у сукупності спростовують висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Пунктом першим частини першої статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов