Справа № 371/17/25
Суддя: Геліч Т. В.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний № 371/17/25
Номер провадження № 2-а/371/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі головуючої судді Геліч Т.В. , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, зафіксованого не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУ НП в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зафіксованого не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2024 року, поліцейський відділу поліції № 1 ( м. Канів ) Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області, старший сержант поліції Швидкий О.В., прийняв рішення у вигляді постанови серії ЕНА № 3740316 стосовно позивача ОСОБА_1 , згідно якою він визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

В оскаржуваній постанові зазначено, про те, що 27.12. 2024 року, о 15.06.18 год. в с. Таганча на вулиці Центральна позивач здійснював рух на транспортному засобі ВАЗ 2109 н.з. НОМЕР_1 , при цьому будучи особою позбавленою права керування, на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Постановою від 18 вересня 2024 року Миронівського районного суду Київської області у справі № 371/1189/24 позивача було піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами строком один рік.

Вину у скоєному правопорушенні він не визнав, вважаючи постанову Миронівського районного суду від 18.09.2024 незаконною, звернувся до суду апеляційної інстанції. Київським апеляційним судом рішення за його скаргою не прийняте, та йому не відоме.

Також, наголошує на тому, що не отримував ні повісток, ні будь-яких інших повідомлень про час та місце апеляційного розгляду справи. В застосунку «Дія» відсутні будь-які відомості щодо рішення за його скаргою, також, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про рішення апеляційного суду.

За вказаних обставин позивач вважає, що постанова від 18 вересня 2024 року Миронівського районного суду Київської області у справі № 371/1189/24 не набрала законної сили, а тому він мав право керувати транспортним засобом на момент складення оскаржуваної постанову.

Згідно з ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

Відповідач, Головне управління національної поліції у Черкаській області, через підсистему «Електронний суд», подав до суду відзив, вказав, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем надано копію постанови Миронівського районного суду Київської області від 18.09.2024 та витяг із сайту Київського апеляційного суду по справі ЄУН: 371/1189/24.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, враховуючи доводи сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Судом встановлено, що постановою Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року, у справі ЄУН: 371/1189/24, позивача було піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами строком один рік.

Позивач ОСОБА_1 не погоджуючись із постановою суду звернувся до апеляційної інстанції із скаргою на Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року у справі ЄУН: 371/1189/24.

Київський апеляційний суд за результатами скарги 31.10.2024 прийняте рішення про залишення без змін постанови Миронівського районного суду Київської області від 18.09.2024 у справі ЄУН: 371/1189/24, про що свідчить витяг із сайту Київського апеляційного суду у справі ЄУН: 371/1189/24, наданий відповідачем та досліджений судом сайт того ж суду.

Поряд з цим, судом встановлено, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Київського апеляційного суду відсутня.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 126 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто, органи національної поліції мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за завідомо неправдивий виклик поліції.

Відповідно до п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Умисел є прямим тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до частини другої статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачених статтею 126 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є не обов`язковою.

Твердження позивача про те, що він не отримував ні повісток, ні будь-яких інших повідомлень про час та місце апеляційного розгляду справи. В застосунку «Дія» відсутні будь-які відомості щодо рішення за його скаргою, так само як і у Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом до уваги не беруться з огляду на таке.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати навказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сайту Київського апеляційного суду постанова Миронівського районного суду Київської області від 18.09.2024 у справі ЄУН: 371/1189/24, яким позивача позбавлено права керування, залишена без змін 31.10.2024.

Приписами ст. 294 серед іншого встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

27.12.2024 поліцейським постановлено рішення про накладення на позивача стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, тобто пройшло 58 календарних днів (близько 2 місяців).

За вказаний значний проміжок часу, за відсутності інформації щодо розгляду справи в суді апеляційної інстанції, зважаючи на практику ЄСПЛ, про те, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, позивач мав змогу звернутися до Київського апеляційного суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, чи іншими запитами про стан розгляду його апеляційної скарги на рішення Миронівського районного суду Київської області від 18.09.2024 у справі ЄУН: 371/1189/24.

За загальним правилом ( ч. 1 ст. 77 КАСУ) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

До матеріалів позовної заяви жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , вживав реальних заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, в суді апеляційної інстанції, позивачем не додано.

За вказаних обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поліцейським правомірно винесено оскаржувану постанову.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що спірна постанова прийнята законно, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 183, 245, 247, 251, 280, 283, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 8-9, 72, 77, 79, 90, 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

`На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ