Справа № 400/10658/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10658/24

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика АГ.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника позивача Коваленко О.Л.

представника відповідача - Клюцевської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 400/10658/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" звернулось до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №704 від 22.08.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що спірне податкове повідомлене-рішення прийнято з порушеннями чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Зокрема, спираючись на хибні твердження про відсутність можливостей виконання господарських операцій, які побудовані контролюючим органом лише на власних припущеннях і домислах та ще й без проведення жодної перевірки таких постачальників, як ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП. В Акті перевірки контролюючим органом не доведено, що господарські операції з ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП фактично не відбулися. Податкове законодавство не ставить право платника податків на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання робіт чи надання послуг контрагентами та не надає йому повноважень здійснювати контроль дотримання усіма постачальниками товару (послуг) у ланцюгу постачання, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, та не позбавляє права на податковий кредит за можливу непомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників у ланцюгу постачання. Підприємство не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом доказів, які б могли свідчити про узгодженість дій ТОВ НАРП та його постачальників для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб. Відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність факту протиправної поведінки ТОВ НАРП, про обізнаність позивача щодо протиправної поведінки його контрагенту і злагодженості дій між ними, тому відсутні підстави притягнення позивача до відповідальності.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що під час перевірки встановлені численні порушення податкового законодавства. Зокрема, позивач мав правовідносини з ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП. Відповідно до форми №20-ОПП підприємство декларує об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, через які проводиться діяльність лише з 22.02.2024, а саме офіс за адресою вул. Професора Підвисоцького, буд. 6 -В , м. Київ. Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фізичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, подано до ДПІ обліку у період з січня 2024 року по квітень 2024 року працювало у штаті 8 осіб. За даними інформації, яка міститься в базах даних контролюючого органу, ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП не є підприємством виробником. Згідно з інформаційними базами контролюючого органу ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП здійснює зовнішньоекономічну діяльність з імпорту з 2019 року по теперішній час: шини, акумулятори, камери гумові тощо. Імпорт товару, який зазначений у видаткових та податкових накладних виписаних на адресу ТОВ НАРП - відсутній. Згідно з даними ЄРПН ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП реєструє податкові накладні на адресу ТОВ НАРП у травні 2024 року наступної номенклатури з кодом УКТЗЕД : - підшипник 981067 ЮУС2 (ЕТУ 100/5); підшипник 981065 ЮУС2 (ЕТУ 100/5); підшипник 981065ЮУ (ЕТУ 100/5); підшипник ШС 10 (ЕТУ 100/5); підшипник 980079 ЮУ (ЕТУ 100/5); підшипник 0-1000807Ю (ЕТУ 100/3); - підшипник ОУ 981067 ЮТС2 (ТУ 100/5); підшипник 981067 ЮУ (ЕТУ 100/5); підшипник 981068ЮУ (ЕТУ 100/5); підшипник 980800 ЮУ (ЕТУ 100/5). За результатами аналізу даних ЄРПН за період з 01.01.2019 по теперішній час придбання ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП ТМЦ вищенаведеного найменування та зазначеними кодами УКТЗЕД, в тому числі їх імпорт - відсутній. ТОВ НАРП під час перевірки не надано етикетки, паспорти, сертифікати якості на ТЦМ, номенклатура якого зазначена у видаткових та податкових накладних виписаних ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП на адресу ТОВ НАРП за період травень 2024 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 06 січня 2025 року позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.08.2024 №704.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" судові витрати в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не звернув увагу на недостовірність документів, наданих позивачем до матеріалів справи та нереальність надання послуг з постачання ТОВ «ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП» () товарно-матеріальних цінностей (підпишпиків) до позивача, вказують такі обставини: відсутність на момент здійснення господарських операцій трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих запасів та транспортних засобів; відсутністю руху товару за ланцюгом постачання від виробника до позивача, відповідно до аналізу Єдиного державного реєстру податкових накладних, тобто відсутні підстави які б зробили можливим виконання зобов`язань за договорами поставки;

- суд першої інстанції проігнорував, що відповідачем встановлено відсутність руху активу, реального характеру здійснення операцій між ТОВ «НАРП» та ТОВ «ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП», зокрема встановлено неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна, джерела походження ТМЦ, підтвердження походження ТМЦ, який свідчить про беззаперечний факт нереального вчинення господарських операцій, що стали підставою для формування ТОВ «НАРП» податкового обліку

-суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував висновків, викладених Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 29.01.2025 року №804/4134/18, від 9 грудня 2019 року (справа №804/1752/17), від 29 січня 2021 року (справа №826/8752/16), від 5 травня 2023 року (справа №1340/5998/18), від 24 січня 2018 року (справа №2а-19379/11/2670), від 28 жовтня 2019 року (справа №280/5058/18), від 26 лютого 2020 року (справа №826/1308/18), від 6 травня 2020 року (справа №640/4687/19), від 28 травня 2020 року (справа №826/15364/17), від 28 травня 2020 року (справа №820/379/16), від 15 червня 2020 року (справа №1440/2276/18), від 19 лютого 2019 року (справа №826/2958/14), від 5 березня 2019 року (справа №826/6902/15), від 25 червня 2019 року (справа №823/1066/15), від 14 березня 2019 року (справа №816/148/16) щодо застосування норм права абз. а) п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України, п.44.1 ст.44, ст. 201, п.200.1, п.200.4 ст. 200 ПК України.

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ Миколаївський авіаремонтний завод НАРП зареєстровано як юридична особа 16.02.2024 шляхом перетворення з державного підприємства Миколаївський авіаремонтний завод НАРП.

Основним видом діяльності ТОВ НАРП є виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування.

03.05.2024 ТОВ НАРП уклав договір №40А-24 з ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП на постачання комплектуючих для літаків.

Відповідно до специфікації, ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП зобов`язалося поставити авіаційні підшипники на суму 379 722 гривень.

В травні 2024 року ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП було здійснено два постачання підшипників на загальну суму 93 642,00 гривень з них ПДВ 15607 гривень.

ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП на зазначене постачання виписав дві податкові накладні № 41 від 16.05.2024 та № 33 від 24.05.2024, які були зареєстровані в ЄРПН відповідно 06.06.2024 та 05.06.2024.

ТОВ НАРП включив зазначену суму 15 607 гривень до складу податкового кредиту за травень 2024 року.

20.06.2024 ТОВ НАРП подало декларацію з податку на додану вартість за травень 2024 року за №. Відповідно до цієї декларації підприємство задекларувало у рядку 20 суму від`ємного значення 4 669 603 гривень, з яких 2 125 890 гривень у рядку 20.2.1 підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку.

05.07.2024 Головним управління ДПС у Миколаївській області видано наказ №919-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ НАРП.

В період з 09.07.2024 по 15.07.2024 Головне управління ДПС у Миколаївській області, на підставі наказу №919-п від 05.07.2024 провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ НАРП та склало Акт №12509/14-29-07-04/09794409.

Під час перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ НАРП дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2024 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету на суму 15607 гривень за взаємовідносинами з ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП.

22.08.2024 уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області, на підставі Акту №12509/14-29-07-04/09794409 прийнято податкове повідомлення-рішення №704 про зменшення ТОВ НАРП від`ємного значення суми податку на додану вартість на 15 607 гривень.

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки, вважаючи спірні податкові повідомлення рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом під час реєстрації податкових накладних ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП не були висунуто претензію щодо реальності та товарності зазначених господарських операцій, він втратив таку можливість висувати її стосовно отримувача (покупцеві) у подальшому.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Отже, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, контролюючий орган заперечує реальність господарських операцій позивача з постачальником ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП з тих підстав, що в обліку цього постачальника недостатньо активів щодо матеріальних, фінансових, організаційних та трудових ресурсів для виконання зобов`язань за договорами, а також не підтверджена номенклатура придбання за ланцюгом постачання відповідно до аналізу ЄРПН.

Відповідно до ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов`язкові реквізити.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності поставки товару із з`ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб`єктності сторін господарського договору, можливості реальної поставки тощо. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті виходив із того, що відповідачем доказів щодо нереальності правовідносин ТОВ НАРП з його контрагентом ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є поверховими, бездоказовими та передчасними.

Всі претензії до зазначеного контрагента носять загальний, абстрактний та неконкретний характер.

Так, відповідно до Акту перевірки ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП є платником ПДВ з 2015 року, декларує наявність офісного приміщення в м. Києві та найманих працівників у штаті 8 осіб. Та обставина, що в нього відсутнє складське приміщення у м. Києві жодним чином не може свідчити про не спроможність цього товариства виконувати свої зобов`язання з постачання товарів.

Також суд першої інстанції констатував, що контролюючий орган позбавляє права на податковий кредит та бюджетне відшкодування на підставі власних вигаданих уявлень про здійснення господарської діяльності, при якій у постачальників ТМЦ повинен завжди бути великий штат працівників, основних засобів, об`єктів нерухомості, земельні ділянки та ін. Але, законодавство жодним чином не пов`язує права платника податків на врахування сплачених на користь постачальника коштів на врахування у податковому кредиті, з наявністю у нього складів, земельних ділянок, певної кількості працівників, автомобілів та інших ресурсів.

Колегія суддів зазначає, що відповідач обґрунтував свою позицію в акті перевірки посилаючись на те, що ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП не спроможне здійснювати господарську діяльність у задекларованих обсягах, в тому числі: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна, джерела походження ТМЦ, підтвердження походження ТМЦ,

Водночас, відповідач не обґрунтовує який саме обсяг трудових та матеріальних ресурсів необхідно мати підприємствам для здійснення поставки запчастин кг та чим це підтверджується/ передбачається.

Таке необгрунтоване жодним доказом твердження не може братись до уваги (п.112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.22 по справі №160/3364/19).

Слід зазначити, що податкове законодавство не ставить право платника податків на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання робіт чи надання послуг контрагентами та не надає йому повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (послуг) у ланцюгу постачання, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, та не позбавляє права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників у ланцюгу постачання.

Не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків .

Ці ж правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19.02.2019, справа № 825/293/13а.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними .

Щодо посилання відповідача на відсутність сертифікатів якості, транспортних документів та товарно-транспортних накладних, колегія суддів погоджується із зауваженнями суду першої інстанції про те, що наведені документи не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів під час здійснення господарських операцій з поставки. А тому навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок.

Аналогічний правовий висновок викладено у п.71 постанови Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 400/3884/19.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що на підтвердження реальності угод, укладених з ТОВ ПРОМТЕХІНВЕСТ ГРУП позивач надав належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку. Товар, який придбавав позивач використовувався ним для здійснення господарської діяльності, тому формування позивачем податкового кредиту за результатами господарської діяльності з цими контрагентами є правомірним.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Апеляційний суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Апелянтом не заперечується, що позивач та його контрагент на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПС, мали свідоцтва платника податку на додану вартість.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та зв`язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів дійшла висновку про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару від своїх контрагентів за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Колегія суддів бере до уваги і те, що в акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентами.

Окрім того, в постанові від 21.10.2019 по справі № 814/1564/18 Верховний Суд зазначив: "стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні перевірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин.

Між тим, до суду не надано доказів здійснення податковим органом будь-яких перевірок "по ланцюгу постачання", які б містили належні докази відсутності джерела постачання товару.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у контрагентів- постачальників "необхідних, виходячи із специфіки операції, матеріально-технічних і трудових можливостей для здійснення даної операції з постачання ТМЦ, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Відсутнє законодавче обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та оборотних засобів, найманої праці лише шляхом укладання трудових договорів та взагалі обсягу певних ресурсів (постанова Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №1740/2194/18, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19, від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19).

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, що податковий орган, за незалежних від нього підстав, був позбавлений можливості реалізувати надані йому повноваження, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Не знайшли підтвердження доводи апелянта стосовно того, що відсутність сертифікатів якості придбаної позивачем у своїх контрагентів продукції не може вплинути на реальність господарської операції.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.05.2020 у справі №826/15364/17, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки вказані постанови винесені за інших фактичних обставин справи.

Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам в зазначених у апеляційній скарзі справах з огляду на відмінність обставин в порівнянні з обставинами у цій справі. У відповідних постановах Верховного Суду, касаційний суд, перевіряючи на підставі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, врахував, що наданий обсяг доказів підтверджує фактичне здійснення операцій. Відповідні висновки сформовані за різних фактичних обставин, з урахуванням повноти, належності, достатності доказів, наданих учасниками справи та зібраних судами у кожній конкретній справі в підтвердження складу правопорушень.

Тотожній підхід був застосований Верховним Судом при розгляді справи № 400/3580/19 (№ К/9901/35576/2018 ) 02 грудня 2021 року.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції також не звернув уваги на відсутність основних фондів, матеріальних та трудових ресурсів у контрагентів постачальників, недекларування контрагентами будівель, складів, офісів, транспортних засобів або будь-яких інших основних засобів, які б зробили можливим виконання контрагентами зобов`язань за договорами поставки колегія суддів зазначає про таке.

Апеляційний суд враховує те, що наявна в інформаційних базах податкового органу інформація не у всіх випадках може бути безумовним свідченням відсутності ресурсів у суб`єктів господарювання, або відсутності факту придбання товарів певними суб`єктами господарювання. Однак, в такому разі у матеріалах справи повинні міститися документи та докази, які в сукупності та взаємозв`язку спростовують відповідну інформацію. Втім, у цій справі обсяг наданих позивачем та відповідачем доказів не дає підстав вважати, що контрагенти позивача не мали можливість придбати та придбали виробниками продукції (підшипники), а в подальшому фактично реалізували їх.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Миколаївський авіаремонтний завод "НАРП" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 400/10658/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 04 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик