Справа № 420/34756/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 420/34756/23

адміністративне провадження № К/990/10958/25

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року

у справі № 420/34756/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 17.10.2023 №44-дс Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 17.10.2023 року № 44-дс «Про завершення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 ».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головним управлінням ДПС в Одеській області подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 27 січня 2025 року та 03 березня 2025 року касаційні скарги повернуто особі, яка її подала.

14 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга у новій редакції.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Так перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України.

Разом з тим, у касаційній скарзі у новій редакції відповідач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції було проігноровано, що наказ № 44-дс видано відповідно до вимог Закону України "Про державну службу", а дисциплінарне стягнення накладене правомірно. Відповідно до ст.65 Закону №889-VIII, рішення про накладення дисциплінарного стягнення приймається на підставі результатів службового розслідування, яке в даному випадку було проведено відповідно до встановлених процедур.

При цьому, Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

При цьому, обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Отже, посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, скаржник не зазначає конкретну норму права, яку застосовано судами невірно, а також не вказує висновки Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми, які не враховані судами попередніх інстанцій.

При зазначенні висновків у справі № 1.380.2019.001833 скаржник цитує з постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року пункт 34, в якому дослівно наводиться ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу», та пункт 40 (щодо підтвердження вчинення дисциплінарного проступку поясненнями інших працівників органу), зазначаючи, що при розгляді аналогічної справи судами були враховані пояснення щодо обставин дисциплінарного проступку, надані іншими працівниками.

Водночас, наведені цитати з постанови Верховного Суду не є висновками щодо застосування норми права, а тому наведене посилання на п. 1 ч.4 ст. 328 КАС України є формальним.

Необхідно звернути увагу, що висновки судів попередніх інстанцій зводяться до того, що відповідачем невірно оцінені встановлені дисциплінарною комісією обставини, що призвело до неправильної кваліфікації дисциплінарного проступку; дисциплінарна комісія не оцінила, чи є ознаки дисциплінарного проступку в діях позивача.

Натомість, доводи касаційної скарги викладені без взаємозв`язку з висновками судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, що суд касаційної інстанції не має здійснювати.

Водночас, скаржник цитує ч. 2 ст. 353 КАС України, але не вказує конкретний пункт зазначеної статті. При цьому, зазначає, що суди не дали належної правової оцінки наявним доказам, що підтверджують законність винесеного наказу, не здійснили повного та всебічного аналізу доказової бази, наданої відповідачем та не дослідили матеріали справи.

Суд звертає увагу, що у разі посилання на п.1 ч. 2 ст. 353 КАС, а саме - якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, то таке посилання регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Отже, скаржником е враховано зазначене в ухвалах Верховного Суду від 27 січня 2025 року та від 03 березня 2025 року у частині подання до суду касаційної інстанції касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 5 ст. 332 КАС України, касаційна скарга підлягає поверненню, оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на повернення касаційної скарги на підставі п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України суд не вирішує питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 420/34756/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська