Справа № 461/1070/25
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/1070/25
Провадження №2-адр/461/1/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2025 року м.Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б.,
секретаря судового засідання Панасюк А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови -
27.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови, а саме просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь позивача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.
За приписами частини 3 статті 252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Суд вважає за необхідне проводити розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення без учасників справи, що не суперечить приписам ч. 3 ст. 252 КАС України.
На підставі ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2025 задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №00724547 від 12.12.2024, винесену інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ковальчуком Р.В, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3ст. 132 КАС України).

Відповідно до приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач та його представник не були присутніми при проголошенні судового рішення, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження. Представник позивача ознайомився з текстом судового рішення від 18.03.2025 в системі «Електронний суд» 21.03.2025 о 20:02 год., що підтверджується інформацією з сайту. Заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 скерував до Галицького районного суду м.Львова через систему «Електронний суд» 27.03.2025.

Відповідно до абз.2 п.5 ч.6 ст.251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Суд зазначає, що представником позивача не пропущено строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, відтак такий поновленню не підлягає.

За правилами частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Згідно додаткової постанови ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України» від 13 червня 2014 року, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як встановлено судом, при ухвалені 18 березня 2025 року рішення у даній справі розподіл судових витрат не був вирішений у повному обсязі.

Разом з тим, представником позивача у позовній заяві було зазначено, що в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову у даній справі, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником позивача буде подано до суду докази, які підтверджують розмір витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом даної справи.

Представником долучено до матеріалів справи копію договору №27012513 від 27.01.2025 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_2 , копію акту приймання-передачі наданих послуг №27012513 від 31.01.2025 до договору про надання правової допомоги / юридичних послуг №27012513 від 27.01.2025, складеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_2 , копію договору №27012514 від 27.01.2025 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_2 , копію акту приймання-передачі наданих послуг №27012514 від 14.02.2025 до договору про надання правової допомоги / юридичних послуг №27012514 від 27.01.2025, складеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_2 , копію договору про надання правової допомоги №1 від 31.01.2025, укладеного між адвокатом Бандирським А.С. та ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наданими позивачем доказами підтверджується факт понесення витрат на професійну правничу допомогу за подання позову в цій справі.

Суд зазначає, що розмір вартості послуг адвоката, визначений в договорі, що фактично є гонораром адвоката, та розмір суми, який підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, не є тотожними. Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку фіксовану суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема, безпосередньо договором про надання правової допомоги та детальним описом робіт (наданих послуг).

Із аналізу наданих позивачем документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а саме у загальній сумі 20 000 грн.), суд вбачає, що розмір таких витрат, хоч і документально підтверджений, однак є не співмірним складності справи та фактичному обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з огляду на таке.

Вказана справа є незначної складності, типовою, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах. Із огляду на це, пошук та аналіз судової практики по суті зводиться до дублювання висновків Верховного Суду про релевантні норми права, аналіз та спосіб їх застосування.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, визначивши їх у розмірі 2000 гривень.

Окрім того, суд зазначає, що при вирішенні про стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, суд врахував позицію апеляційного суду, яка викладена в постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі № 608/1544/24, від 18 грудня 2024 року у справі № 569/16320/24.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 252 КАС України, суд

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови задоволити частково.

Ухвалити додаткове рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, , адреса: 79000, м. Львів, пл. Ринок, 1, електронна пошта: .

Суддя Зубачик Н.Б.