Справа № 754/1624/25
Суддя: Коваленко І. І.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/126/25
Справа №754/1624/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Донець Ю.Г.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача - адвоката Науменка О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

Суть спору

1.29 січня 2025 року Громадянин ОСОБА_1 (надалі - Позивач) оскаржує постанову тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_6, Відповідач) №117 від 14.01.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, якою на Позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).

2.Позивач просить скасувати цю постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки:

(1)Позивач не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , і станом на 22 січня 2025 року військово-облікова справа з ІНФОРМАЦІЯ_3 ще не надійшла, тому мобілізаційні заходи щодо військовозобов`язаного є незаконними;

(2)Позивач не отримував направлення на проходження ВЛК;

(3)Позивач не відмовлявся від проходження ВЛК взагалі, а лише відмовився проходити 13 січня 2024 року, так як потребував додаткового часу для надання медичної документації;

3.Також Позивач посилається на процедурні порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення:

(1)справу розглядала неуповноважена особа - тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , хоча постанову підписав полковник ОСОБА_3 ;

(2)Відповідач не дотримався триденного строку повідомлення про час та місце розгляду справи, що встановлений у статті 277-2 КУпАП;

(3)Відповідач не складав протокол про адміністративне правопорушення;

(4)Відповідач порушив права, передбачені статтею 268 КУпАП, не роз`яснив права відповідно статті 63 Конституції України;

(5)Відповідач порушив строк направлення постанови.

4.Також Позивач посилається на неврахування Відповідачем вимог статті 33 КУпАП.

5.Відповідач заперечував у відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях, поданих на вимогу Суду проти позову заперечував з таких підстав:

(1)Позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії (медичного огляду для встановлення ступеню придатності до проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації та в особливий період), про що був складений акт відмови від отримання направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

(2)13 січня 2025 року уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо Позивача склала протокол № 117 про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП;

(3)при складанні протоколу Позивачу було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та його права і обов`язки, передбачені статті 268 КУпАП, та повідомлено про місце, дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що засвідчено власноручним підписом Позивача у протоколі. При складанні протоколу та у своїх поясненнях Позивач не заявляв про порушення його прав;

(4)подання і розгляд медичних документів про стан здоров`я під час проходженні ВЛК, а не при направленні військовозобов`язаного на ВЛК. Позивач не надав належних доказів, що підтверджують наявність у нього захворювань або травм, які могли б вплинути на визначення ступеня його придатності до військової служби. Крім того, не було надано жодних пояснень щодо відсутності відомостей про стан здоров`я позивача в Електронній системі охорони здоров`я;

(5)не було підстав для виклику військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_6 повісткою з метою проходження ВЛК, оскільки Позивач уже перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6. Відмова Позивача від проходження ВЛК зафіксована у його власних поясненнях, доданих до протоколу;

(6)внесення даних до журналу реєстрації було не доцільне, оскільки Позивач під час виписки направлення на ВЛК відмовився його отримувати;

(7)на військовий облік у відповідача перед направленням на ВЛК не був поставлений, оскільки на етапі оформлення направлення на ВЛК заявив категоричну відмову як від отримання направлення, так і від проходження ВЛК;

(8)Позивач не виконав вимоги частини четвертої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - не став в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи;

(9)оскаржувану постанову видав полковник ОСОБА_4 , який у той день вперше після відпустки приступив до виконання обов`язків. Виникла технічна помилка через використання шаблону, створеного під час тимчасового керівництва капітана ОСОБА_5 . Це пояснюється частими ротаціями мобілізованих військовослужбовців, що призводять до технічних помилок в документах.

6.Відповідач також заперечував проти відшкодування Позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 000 грн, оскільки Позивач не підтвердив факт здійснення цих витрат і не пояснив, в чому полягали ці витрати.

7.Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи здійснити без участі його представника за наявними матеріалами.

8.Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина третя статті 268 КАС України).

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та їх оцінка

9.13 січня 2025 року о 10:06 уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_6 Ніколайчук Є.І. щодо Позивача склав протокол № 117 про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки Позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) та відмовився отримувати направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 на ВЛК для проходження медичного огляду за адресою АДРЕСА_1 , чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме абзац четвертий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» (надалі- Закон про мобілізацію), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (а.с. 51).

10.У протоколі повідомлено, що Позивачеві роз`яснено зміст статті 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді 1 справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися 2 послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову 3 у справі), повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 00 хв. «14» січня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою

АДРЕСА_2 .Позивач підписав цей протокол і надав свої письмові пояснення такого змісту «Я, ОСОБА_1 «13» січня 2025 року о 08 год. 10 хв. відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому що: не маю всіх повних документів та не хочу їхати у супроводі представників ІНФОРМАЦІЯ_6. Сімейний стан: не одружений, проживаю один. Майновий стан: працюю у ТОВ «Кастомвек» на посаді пакувальник. Інших видів прибутку не маю. Свою провину у вчиненому правопорушенні визнаю, щиро розкаююсь. Готовий нести адміністративну відповідальність» (а.с 52).

12.Отже, Суд, оцінивши вказані докази, виснував, що:

-по-перше, уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_6 складала протокол про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП;

-по-друге, при його складанні Позивачеві було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та його права і обов`язки, передбачені статті 268 КУпАП, та повідомлено про місце, дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що засвідчено власноручним підписом Позивача у протоколі;

-по-третє, Позивач виклав свої письмові пояснення.

13.Тому в цій частині аргументи Позивача щодо порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення та повідомлення про місце, дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення Суд визнає необґрунтованими.

14.Суд відхиляє як помилкові аргументи Позивача на те, що він не був повідомлений про розгляд справи, оскільки повістка мала бути вручена не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи (частина перша статті 272-2 КУпАП).

15.Суд зауважує, що стаття 272-2 КУпАП, яка регулює строки повідомлення про розгляд справи, застосовуються виключно до судових процесів і не поширюються на процедури розгляду справ у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

16.Водночас, особа, яка притягується до відповідальності, у разі неможливості з`явитися на розгляд справи або недостатності часу для здійснення захисту, має право подати клопотання про відкладення розгляду справи. Такий висновок випливає із змісту статті 268 КУпАП, яка визначає, що «під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи».

17.Позивач не надав доказів, які б підтверджували подання такого клопотання, тому це дозволило провести розгляд справи без його присутності.

18.У призначений час, тобто 14 січня 2025 року, була винесена постанова № 117 про накладення адміністративного стягнення (а.с 49).

19.При аналізі правильності складання цієї постанови Суд встановив, що розгляд справи 14 січня 2025 року проводив тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 капітан ОСОБА_5.

20.Водночас, постанова була підписана не посадовою особою, яка розглянула справу, а начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

21.Суд не бере до уваги Відповідача, що то була описка, оскільки:

по-перше, Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається (документальне підтвердження відпустки Клабукова, період її тривалості, і дату виходу з неї);

по-друге: Відповідач не надав доказів виправлення цієї описки;

по-третє, Відповідач стверджує, що день складання постановив був першим робочим днем начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 після виходу з відпустки. Водночас, Відповідач надав Суду копію направлення № 61/528 від 13 січня 2025, яке підписав полковник ОСОБА_3 . Тобто, надане Відповідачем направлення від 13 січня спростовує його твердження про перший робочий день Клабукова.

22.З цих підстав, Суд визнає обґрунтованими доводи Позивача щодо порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, складання постанови та її підписання.

23.Щодо обставин події і складу адміністративного правопорушення, то Суд зауважує, диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП, за якою Позивача притягнуто до відповідальності, має бланкетний характер.

24.Зокрема, бланкетна диспозиція адміністративно-правової норми визначає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

25.Тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу передбаченого правопорушення, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати положення Закону про мобілізацію, який відповідно до преамбули визначає, зокрема, обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

26.Цей Закон встановлює, що громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (абзац четвертий частини першої статті 22 Закону про мобілізацію).

27.Закон про мобілізацію не визначає порядок прийняття та оформлення такого рішення. Натомість, питання організації медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (надалі - Порядок № 560, тут і надалі в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (надалі - Положення, тут і надалі в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

28.Зокрема, це Положення встановлювало, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі направлення, яке формується в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або у паперовій формі за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

29.Направлення у паперовій формі реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис. Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 (пункт 3.1 глави 3 розділу II в редакції Наказів Міністерства оборони № 490 від 18.08.2023, № 686 від 14.10.2024, № 4 від 03.01.2025).

30.Водночас, пункт 74 Порядку № 560 визначав, що військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11.

31.При цьому, направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

32.Цей пункт також встановлював, що під час вручення направлення військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

33.Відповідно до частини другої статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

34.Обставини направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду підтверджується направлення за формою згідно з додатком. Фіксація видачі направлення та інформування про відповідальність здійснюється в порядку статті 74 Порядку № 560.

35.Цей пункт вказує, що таке направлення обов`язково реєструється в журналі. Одночасно під час вручення направлення військовозобов`язаним роз`яснюють їх права та обов`язки, а також відповідальність за ухилення від проходження ВЛК. Це гарантує, що вони будуть обізнані про наслідки своїх дій. Направлення обов`язково видається під особистий підпис військовозобов`язаному, що підтверджує факт його отримання та інформування про процедуру.

36.Такий Порядок спрямований на забезпечення прозорості та правової визначеності процесу мобілізації, що сприяє дотриманню прав військовозобов`язаних і виключає можливість зловживань з боку.

37.Суд не приймає аргументи Відповідача про те, що реєстрація направлення на ВЛК була непотрібною через відмову Позивача з тих підстав, що Позивач категорично відмовився від проходження від проходження ВЛК.

38.Дії військовозобов`язаного можуть бути кваліфіковані як ухилення від проходження ВЛК лише у разі дотримання процедури вручення направлення на ВЛК. При цьому, Реєстрація направлення у відповідному журналі є необхідною процесуальною дією, що має виконуватись до вручення направлення. Не здійснення ІНФОРМАЦІЯ_6 таких дій обумовлює законність відмови отримувати направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 на ВЛК для проходження медичного огляду, яке не оформлено належним чином, і як наслідок виключає його адміністративну відповідальність за відмову від проходження ВЛК.

39.Суд зауважує, що Закон не встановлює, що військовозобов`язаний пройти ВЛК у той же день, коли було виписано відповідне направлення. Відповідно до Положення, що було чинне на момент спірних правовідносин, строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів. За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів.

40.Відповідач не надав доказів того, що Позивачу за направлення, яке оформлене і зареєстровано в журналі у законний спосіб, було надано можливість пройти ВЛК у встановлений строк для проходження ВЛК, і цей строк Позивачем було порушено, тому Суд вважає необґрунтованим твердження Відповідача про те, що Позивач не виконав обов`язок проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (абзац четвертий частини першої статті 22 Закону про мобілізацію). Такий обов`язок у Позивача виникає за умови, якщо посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснюють дії щодо направлення на ВЛК лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

41.Суд окремо зауважує, що Відповідач на підтвердження дотримання встановленої процедури направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду до відзиву надав копію направлення від 13 січня 2025 року № 61/528 (а.с 50).

42.Суд оцінив цей доказ і встановив, що це направлення підписав начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8. Хоча в цей день, за твердження Відповідача, він був у відпустці. Більше того, направлення має реєстраційний номер, що суперечить заяві Відповідача про недоцільність реєстрації цього документа у відповідному журналі. Ці факти вказують на недостовірність наданого доказу.

43.Суд також бере до уваги, що Позивач з 04 лютого 2014 року перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується посвідченням про приписку до призовної дільниці (а.с. 24-26), з 10 жовтня 2018 року він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , як внутрішньо переміщена особа (довідка від 10.10.2018 № (а.с. 23).

44.Наразі, Позивач не перебуває на обліку в Деснянському ІНФОРМАЦІЯ_6. Відповідач це визнав в поясненнях, які були надані на вимогу Суду.

45.Згідно з пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік … військовозобов`язаних; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

46.Пункт 3 Порядку № 560 також визначає, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

47.Водночас, пункт 81 цього Порядку визначає, що у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

48.Отже, перед проходженням ВЛК і безпосередньо призовом на службу, військовозобов`язаний, не перебувають на військовому обліку за місцем призову, обов`язково має бути поставлений на облік в тому ІНФОРМАЦІЯ_6, який призиває, і данні про це мають бути занесені до державного реєстру.

49.Направлення військовозобов`язаного для проходження ВЛК без постановки його на військовий облік у відповідному ІНФОРМАЦІЯ_6 є порушенням Порядку, про що правильно вказує Позивача.

50.Суд бере до уваги посилання Відповідача на частину четверту статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка встановлює обов`язок в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

51.Водночас, Суд зауважує, що незважаючи на обов`язок внутрішньо переміщених осіб стати на військовий облік за місцем перебування, порушення цього обов`язку не звільняє ІНФОРМАЦІЯ_6 від необхідності дотримуватися встановленої процедури направлення на ВЛК. Суд в межах цієї справи розглядає питання дотримання процедури направлення на ВЛК. Закон не звільняє ІНФОРМАЦІЯ_6 від обов`язку взяти таких осіб на військовий облік перед їх направленням на ВЛК. Невчинення ІНФОРМАЦІЯ_6 такий дій унеможливлює притягнення особи до відповідальності за відмову від проходження ВЛК.

52.З цих підстав, Суд виснував, що в діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки Відповідач не довів факту вчинення ним протиправного діяння, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення.

53.Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1)залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2)скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3)скасовує постанову і закриває справу;

4)змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (частина перша статті 239 КУпАП).

54.За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (пункт 3 частини третьої статті 286 КАС України).

55.З огляду на те, що Суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Розподіл судових витрат

56.Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

57.Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

58.Позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 609,50 грн за правилами частини першої статті 139 КАС України, яка визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

59.Щодо стягнення адвокатських витрат, то Суд виходить з того, що згідно із частинами першою та другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

60.Позивач просить відшкодувати йому 17000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позивач подав просить врахувати висновки Верховного Суду, наводить перелік постанов.

61.У поясненнях Позивач серед іншого стверджує, що:

(1)розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини;

(2)визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

(3)суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи та витрачений адвокатом час;

(4)суд не має вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зважаючи на відсутність клопотань про неспівмірність.

62.Суд, розглянувши клопотання Позивач та подані ним докази встановив, що встановив факт надання Адвокатським Бюро "Науменко та Партнери" юридичних послуг Замудякову М.В. у справі №754/1624/25, згідно з договором від 22.01.2025, що підтверджено актом від 20.02.2025.

63.Згідно з цим актом сторони підтвердили, що Позивачеві були надані такі послуги:

(1)надання правових консультацій та роз`яснень, що виникли у клієнта стосовно правовідносин щодо визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку - 1 година, вартістю - 3 000,00 грн;

(2)підготовка та складання позовної заяви про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 24.01.2025 року - 5 годин, вартістю - 15 000,00 грн.

64.Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

65.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

66.Аналіз вимог частин п`ятої, шостої та сьомої статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

67.Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України лише за наявності клопотання іншої сторони. При цьому сторона, яка заперечує зазначений іншою стороною розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, із застосуванням критеріїв, закріплених у статті 139 КАС України (пункти 29-33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 (№ в ЄДРСР 116512569)).

68.У справі, що розглядається, Відповідач не просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням неспівмірності цих витрат, а заперечував проти стягнення витрат на оплату послуг адвоката з двох підстав: Позивач не підтвердив факт здійснення цих витрат і не пояснив, в чому полягали ці витрати.

69.Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

70.На підтвердження понесених витрат представник Позивача надав суду на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги надав акт про надання послуг від 22.01.2025, договір про надання юридичних послуг від 22.01.2025, квитанцію від 24.01.2025 на суму 17 000,00 грн (а.с. 66).

71.Суд зауважує, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

72.У справі, що розглядається, Суд, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних робіт (наданих послуг), обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для Позивача, а також враховуючи кваліфікацію адвоката та час необхідний для виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг), його участі у судовому засіданні, дійшов висновку, що заявлені Позивачем витрати були фактично понесені і необхідними.

73.Поряд з наведеним частина восьма статті 139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір внаслідок неправильних дій суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

74.Отже, за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат саме у спірному випадку, суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Слід зазначити, що застосування приписів частини восьмої статті 139 КАС України для цілей розподілу судових витрат також вимагає належного мотивування від суду, в чому саме полягає зловживання стороною чи її представником процесуальними правами чи в чому полягає зміст неправильних дій сторони, які призвели виникнення спору.

75.Подібні висновки щодо розподілу витрат на правничу допомогу у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України наводились Верховним Судом в постановах від 09 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.001303, від 27 квітня 2023 року у справі № 260/3162/22, від 05 березня 2025 року у справі № 160/17422/23

76.У цій справі, хоча Відповідач, безсумнівно порушив процедуру накладання на Позивача адміністративного стягнення, Суд також вважає за необхідне врахувати поведінку та дії Позивача. Зокрема, слід зазначити, що з 2018 року Позивач не зміг виконати свій обов`язок, встановлений частиною четвертою статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, а саме - в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, що визначено у частині четвертій статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

77.Ця бездіяльність Позивача, на думку Суду, також призвела до виникнення спору, що розглядається.

78.Окрім того, Позивач надав суду неповну та неправдиву інформацію щодо деяких суттєвих обставин справи. Зокрема, у своїй позовній заяві він стверджував, що протокол про адміністративне правопорушення не було складено, однак у ході судового засідання було встановлено, що він власноручно підписав цей протокол, визнавши свою вину. Також змістом цього протоколу були спростовані його аргументи про нероз`яснена йому прав та обов`язків. Згодом, уже в судовому засіданні, Позивач, надаючи пояснення Суду як свідок, стверджував, що ці пояснення були надані під тиском. Проте, ці аргументи не були викладені в позовній заяві, і жодних доказів психологічного тиску з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_6, окрім слів Позивача, не було надано.

79.Таким чином, беручи до уваги принцип справедливості та пропорційності, а також враховуючи, що обидві сторони певною мірою сприяли виникненню цього спору, Суд вважає за необхідне відійти від загального правила щодо розподілу судових витрат.

80.У зв`язку з цим, Суд вважає справедливим, щоб Позивачу було відшкодовано лише половину його судових витрат на оплату послуг адвоката за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта у сумі 8500,00 грн, керуючись нормою частини восьмої статті 139 КАС України, яка визначає, що суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, зокрема, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Щодо постановлення окремої ухвали

81.Згідно із частиною першою статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

82.У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (частина друга вказаної статті).

83.Наведені норми вказують на те, що в суду є право, коли він встановив порушення закону, постановити окрему ухвалу. Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 990/131/22 (№ в ЄДРСР 115377097)

84.У контексті обставин цієї конкретної справи, після ретельного розгляду та аналізу доказів, Суд не виявив порушень, які б відповідали критеріям, встановленим Великою Палатою.

85. Суд вважає, що винесення судового рішення, яке встановлює порушення прав Позивача, забезпечує відновлення порушених прав Позивача та сприятиме запобіганню подібним порушенням у майбутньому.

86.Окрім забезпечення відновлення порушених прав Позивача, Суд враховує контекст, в якому діяв Відповідач. Цей спір стосується порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Відповідач діє в умовах воєнного стану, що є обставиною, яка не може бути проігнорована. Наразі законодавство в цій сфері є надзвичайно динамічним і зазнає постійних змін, що ускладнює його застосування та створює додаткові виклики для органів державної влади, в тому числі і Відповідача.

87.Ураховуючи ці обставини, Суд вважає, що дії Відповідача, хоч і неправомірні відповідно до встановлених обставин, проте не можуть бути однозначно кваліфіковані як такі, що вимагають негайного втручання Суду у формі окремої ухвали.

Керуючись статтями 134, 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити повністю.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №117 від 14 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації ВПО: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн та судові витрати на оплату послуг адвоката у сумі 8500,00 грн. Всього 9105,60 грн (дев`ять тисяч сто п`ять гривень шістдесят копійок).

У відшкодуванні решти судових витрат на оплату послуг адвоката за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО