Справа № 320/12419/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Чаку Є.В.

За участю секретаря: Мірошниченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року, суддя Білоноженко М.А., у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

У С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 62 677,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до приписів Податкового кодексу України за відповідачем обліковується податковий борг, який у добровільному порядку останнім не сплачено.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто кошти платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на загальну суму 62 677,08 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню ДПС у м. Києві як платник податків за основним місцем.

Станом на день звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 62677,08 грн.

Так, зазначена сума податкового боргу виникла на підставі податкових повідомлень-рішень, які є узгодженими.

Задля стягнення суми податкового боргу з ОСОБА_1 позивач, у відповідності до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.

Так, відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За положеннями ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Отже, ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.

Так, відповідач зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою узгоджених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018-2020 роки, по податкових повідомленнях-рішеннях: від 27.05.2019 №0-2651 - 14162,29 грн, від 04.05.2020 №0-2651 - 23 811,14 грн, від 14.05.2021 №0-2651 - 24 703,65 грн. Загальна сума боргу складає 62 677,08 грн.

На підставі пункту 59.1 статті 59 ПК України, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 25.05.2020 №41988-10, якою повідомлено, що станом на 24.05.2020 сума податкового боргу відповідача становить 35 488,33 грн.

Так, статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно пп.пп.266.1.1, 266.2.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2. п.266.3. ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп.266.6.1. п.266.6. ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 266.7 ст. 266 ПК України встановлено порядок обчислення суми податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пунктом 266.8 ст. 266 ПК України встановлено порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 01 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника починаючи з місяця, в якому він набув право власності (п.266.8.1. ст. 266 ПК України).

Відповідно п. 266.8.2. ст. 266 ПК України контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ні з податкових-повідомлень рішеннь, на підставі якиких виник податковий борг, ні з детального розрахунку податкового боргу, ні з позовної заяви, не вбачається на які об`єкти нежитлової нерухомості податковим органом було нараховано податок.

При цьому, в судовому засіданні представник Головного управління ДПС у м. Києві зазначив, що контролюючий орган не перевіряв, які об`єкти нежитлової нерухомості є власністю ОСОБА_1 .

Колегією суддів встановлено, що згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстацію права власності на об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 13813,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , з 29.03.2018 3/100 частин від виробничих та адміністративних будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 380,4 кв.м.) передано у власності ОСОБА_2 згідно з договорм дарування від 29.03.2018.

Отже, частка права власності відповідача на об`єкти нежитлової нерухомості зменшилася з моменту державної реєстрації права власності, тоді як податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості обчислювався з усієї площі нерухомого майна.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що оскарження винесеного контролюючим органом податкового повідомлення рішення, відповідно до норм КАС України та ПК України є правом особи, а не її обов`язком, натомість адміністративний суд не позбавлений права перевірити законність та обґрунтованість прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення на підставі якого нараховано податковий борг.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що 12.03.2024 року ОСОБА_1 у справі №320/12419/23 подав до Київського окружного адміністративного суду зустрічний позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, на підставі яких нараховано податковий борг. Проте, вказаний зустрічний позов Київським окружним адміністративним судом не було зареєстровано (Стан: Прийнятий. Очікується на реєстрацію), що підтверджується карткою руху заяви з електронного кабінету відповідача.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що доказів на підтвердження того, що об`єкти оподаткування знаходиться у повній власності відповідача податковим органом не надано, тоді як апелянтом доведено, що згідно договору дарування нежитлової будівлі від 28.03.2018 року 3/100 частин від виробничих та адміністративних будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 380,4 кв.м.) передано у власність іншій особі.

Водночас, в ході розгляду справи представник позивача зазначив, що за даними податкового органу за відповідачем рахується саме 3/100 частин від виробничих та адміністративних будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 62 677,08 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 03 квітня 2025 року.