Справа № 260/3442/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3442/24 пров. № А/857/30494/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року (суддя Гаврилко С.Є., час ухвалення 14:52 год., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного рішення 16.10.2024),

в адміністративній справі №260/3442/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремий батальйон ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_3 , НОМЕР_4 окремий батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремий батальйон ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу на момент звільнення з військової служби належних сум грошових коштів в розмірі 431512,50 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 431512,50 грн..

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовну відмовити повністю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в порушення процесуального законодавства при ухваленні рішення суд прийняв до уваги в якості доказів копії документів, які відповідач надав з порушенням закону. Вважає скаржник, що суд використав в якості доказів такі, що не містять інформації щодо предмета доказування в частині забезпечення заявника щодобовим триразовим гарячим харчуванням, отже не є належними. На противагу такому обставина триразового (гарячого) харчування щодоби документально підтверджується рядом документів, перелік яких міститься в підзаконних нормативних актах, на які посилався заявник в заяві по суті. Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство. Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів). Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування. Наявність такого атестату передбачена Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, Положенням про військове (корабельне) господарство в Збройних Силах України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 09.10.2024 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 26 лютого 2022 року мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_3 . В період з 26 лютого 2022 року по 25 квітня 2022 року виконував обов`язки військової служби за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_5 в АДРЕСА_1 на посаді кулеметника.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 25 квітня 2022 року № 60 позивач вважається таким, що вибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " з 26 квітня 2022 року (а.с. 5, 6).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 120 від 16 липня 2022 року солдата ОСОБА_1 на підставі наказу командира НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони № 43 від 09 липня 2022 року з 16 липня 2022 року призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_7 окремого батальйону територіальної оборони (а.с. 76).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 109 від 17 квітня 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , техніка 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 направлено на стаціонарне лікування в КНП "Глухівська міська лікарня" м. Глухів та знято з котлового забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 25 квітня 2023 року молодший сержант ОСОБА_1 повернувся з лікування КНП "Глухівська міська лікарня" м. Глухів та був поставлений на всі види забезпечення (а.с. 77, 78).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 122 від 28 квітня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 , технік 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що 29 квітня 2023 вибув зі складу сил і засобів тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_6 " оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_7 ", які залучаються та беруть безпосередню участь для здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Сумській області до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, в оперативне підпорядкування оперативного-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_8 ". Начальнику продовольчої служби забезпечити вищепойменованих військовослужбовців сухими пайками на 3 (три) доби (а.с. 78-зв.).

Відповідно до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 124 від 30 квітня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " для виконання попереднього бойового розпорядження та був поставлений на всі види забезпечення (а.с. 79).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 189 від 04 липня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 вибув зі складу сил і засобів оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_9 " оперативного стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби до " ІНФОРМАЦІЯ_10 " в/ч НОМЕР_8 АДРЕСА_2 (а.с. 79-зв.).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 221 від 03 серпня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил і засобів оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_9 " оперативного стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " з лікування з Дніпропетровського військового госпіталя після проходження ВЛК та був поставлений на всі види забезпечення (а.с. 80).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 249 від 28 серпня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 ургентно госпіталізований до КНП 17 міської багатопрофільної лікарні м. Харків та вважати таким, що вибув зі складу сил і засобів оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_9 " оперативного стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " та знято з котлового забезпечення (а.с. 80-зв.).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 261 від 09 вересня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил і засобів оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_9 " оперативного стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Харківській області та приступив до виконання службових обов`язків за посадою та приступив до виконання службових обов`язків та був поставлений на всі види забезпечення (а.с. 81).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 296 від 23 вересня 2023 року молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що вибув зі складу сил і засобів оперативного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_9 " оперативного стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " на виконання бойового розпорядження ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_7 " (а.с. 81-зв.).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 277 від 24 вересня 2023 року молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів оперативного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_7 " та був поставлений на всі види забезпечення (а.с. 82).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №288 від 05.10.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , технік 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , звільнений з військової служби у відставку за статтею 26 частини 4 пункту 2 підпункту "б" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 05 жовтня 2023 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 82, 83).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив на момент звільнення з військової служби належні суми грошових коштів, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розглядуваних правовідносинах колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон України №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частинами 6, 9 статті 14 Закону №2011-XII, при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року за №105 (далі Інструкція №105), відрядженням є направлення військовослужбовців Збройних Сил України за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Пунктом 7 Інструкції №105 передбачено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця, а днем прибуття з відрядження день прибуття транспортного засобу до населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця. У разі відправлення транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 00 годин і пізніше наступна доба. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого військовослужбовця до місця служби.

Згідно із пунктом 10 Інструкції №105, окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Пунктом 11 Інструкції №105 визначено, що за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98.

Згідно із пунктом 22 абзацом 8 Інструкції №105, виплата добових витрат здійснюється також військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які направляються у відрядження у складі підрозділів або військових частин для, зокрема, участі військовослужбовців в антитерористичних операціях, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до пункту 24 Інструкції №105, виплата добових витрат військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення).

Отже, військовослужбовці цілодобово знаходяться на повному державному забезпеченні, незважаючи від місця виконання покладених завдань, отримують триразове харчування за рахунок держави, в тому числі і в зонах виконання бойових завдань, тому будь-які відшкодування (добові, білети, житло тощо) не здійснюються.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовано положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

За приписами ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП у редакції Закону 2352-ІХ від 01 липня 2022 року встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У розглядуваних правовідносинах суд встановив, що позивач за період військової служби та зокрема у спірний період, у військовій частині НОМЕР_1 з моменту зарахування до її особового складу та до моменту звільнення та виключення зі списків особового складу перебував на котловому та інших видах забезпечення та отримував триразове харчування, підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 та наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 16 липня 2022 року № 120, від 17 квітня 2023 року № 109, від 25 квітня 2023 року № №118, від 28 квітня 2023 року № 122, від 30 квітня 2023 року № 124, від 04 липня 2023 року№ 189, від 16 липня 2023 року № 120, від 03 серпня 2023 року № 221, від 28 серпня 2023 року № 249, від 09 вересня 2023 року № 261.

Встановленим підтверджується, що позивач як військовослужбовець перебував на повному державному забезпеченні, у тому числі отримував триразове харчування.

При цьому слід зазначити, що перебування позивача в медичних закладах на лікуванні не є відрядженням, тому нарахування добових витрат в даному випадку виключається. До того ж під час лікування позивач триразово харчувався у відповідних медичних закладах.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалюючи рішення, суд враховує, що визначений правовою нормою ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

Доводи апелянта про те, що сукупність документів (довідки та наказів командира військової частини НОМЕР_1 ) не дає змоги дійти висновку про факт отримання заявником триразового харчування, судом до уваги не приймається, оскільки відсутні докази того, що з боку відповідача було здійснено протиправність дій щодо не забезпечення позивача відповідним харчуванням у період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . У свою чергу відповідач надав суду відповідні накази. При цьому, позивачем в рамках цієї справи не оскаржуються дії відповідача щодо незабезпечення його триразовим харчуванням у відповідності до вимог Інструкції № 105.

Безпідставними є твердження скаржника і про те, що відповідач надав суду неналежно оформлені докази, з порушення строків їх подання, оскільки відповідач виконав свої процесуальні обов`язки, надавши всі документи в строки, встановлені судом першої інстанції. Подані докази були оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи, які не стосуються суті спірних правовідносин, не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дав відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року в адміністративній справі №260/3442/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремий батальйон ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 03.04.2025 року