Справа № 460/13211/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2025 року м. Рівне №460/13211/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Греська О.Р. за участю секретаря судового засідання Максімцевої В.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Бєліцький І.С.,

відповідача: представник Юхименко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" (далі по тексту позивач) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 липня 2024 року №11045/17002406, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на 33 110,37 гривень; від 26 липня 2024 року №11044/17002406, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на 152 260,92 гривень; від 26 липня 2024 року №701, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області зобов`язано сплатити штраф у розмірі 95 483,9 грн за платежем Орендна плата з юридичних осіб; від 26 липня 2024 року №701, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області застосовано штрафні санкції у розмірі 4 080 грн; від 26 липня 2024 року №701, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області застосовано штрафні санкції у розмірі 3 400 грн.; від 26 липня 2024 року №701, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 4 481 446 грн; від 26 липня 2024 року №701, яким Головним управлінням ДПС в Рівненській області збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 892 316 грн, в тому числі 1 513 853 грн податкових зобов`язань та 378 463 грн штрафних (фінансових) санкцій.

На обґрунтування позовних вимог позивач у заявах по суті та наданих поясненнях зазначив, що відповідач безпідставно здійснив донарахування податкових зобов`язань згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 26 липня 2024 року №701, №701, №701, оскільки помилково прийшов до висновку, що у разі списання загиблих посівів, витрати на їх вирощування не можуть вважатися такими, що пов`язані з господарською діяльністю. Як наслідок, позивач вказує, що ним не було допущено порушень вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України, при цьому, зазначає, що жодних дефектів у правовому статусі контрагентів позивача або ж недоліків у оформленні первинних документів, складених за результатами господарських операцій, відповідач не виявив.

Додатково позивач зазначає, що підприємницька діяльність, зокрема у сільськогосподарській сфері, пов`язана з певними ризиками, в тому числі, втрати посівів з об`єктивних причин, що не залежать від волі платника податків (зокрема, несприятливих погодних умов). Відтак, витрати, понесені підприємством у зв`язку з організацією таких посівів, вважає частиною господарської діяльності. При цьому, позивач, понісши витрати на вирощування сої в 2022 році, не знав і не міг знати та передбачити, що врожай загине. До того ж, стверджує, що такі посіви вирощувались не для власних потреб, а в межах господарської діяльності товариства.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26 липня 2024 року №701, №701, №701 представник позивача вказав, що такі були винесені за порушення вимог податкового законодавства, що вчинені (допущені) в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак, вважає, що відповідно до положень п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України штрафні санкції не можуть бути застосовані.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив повністю відмовити у його задоволенні. У своїх заявах по суті та наданих поясненнях зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено, що позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму ПДВ 5 946 140,66 грн. за рахунок не включення до бази оподаткування вартості ТМЦ (засобів захисту рослин, мінеральних добрив, посадкового матеріалу), отриманих послуг по внесенню гербіцидів та міндобрив, транспортних послуг, які не було використано в господарській діяльності. Відповідач вважає, що за встановлених в ході перевірки розбіжностей, а також відсутності будь-яких належно оформлених первинних бухгалтерських документів (наказів, розпоряджень, рішень, актів списання/внесення міндобрив), які б підтвердили достовірність, повноту та обґрунтованість проведених операцій по списанню мінеральних добрив, засобів захисту рослин, послуг за період 2022 року, ТОВ «АК ПОЛІССЯ» занижено податкові зобов`язання на суму ПДВ 5 946 140,66 грн., за рахунок не включення до бази оподаткування вартості ТМЦ (засобів захисту рослин, добрив, послуг по обробітку ґрунту, транспортних послуг та ін.), які не було використано в господарській діяльності платника податку.

Крім того, вказує, що у разі списання загиблих посівів витрати на їх вирощування, не можуть вважатися такими, що пов`язані з господарською діяльністю.

Вказане, на думку відповідача, підтверджує правомірність винесених податкових повідомлень-рішень від 26.07.2024 № 701, № 701, № 701.

Щодо нарахування штрафних санкцій за порушення, вчинені (допущені) позивачем під час дії карантину, відповідач вказав, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022 року) дія пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України зупиняється на період дії воєнного, надзвичайного стану. Зазначене положення передбачено пунктом 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15.03.2022 року. З врахуванням зазначеного, представник відповідача вважає безпідставним посилання позивача на неактуальну редакцію положень пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Вказує, що у податкового органу були правові підстави для застосування фінансових санкцій та пені з 27.05.2022 (датою набрання чинності Закону України від 12.05.2022 року №2260- IX).

Окрім того, відповідач зазначає, що за час дії воєнного стану законодавцем внесено ряд змін до абзацу першого підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від положень «Податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім» до « Тимчасово, до 1 серпня 2023 року, податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім:» в редакції в редакції Закону № 3219-IX від 30.06.2023, що є актуальною до сьогодні. Оскільки, на думку відповідача, внесення змін до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України відбувалося в період за яких нараховувалися штрафні санкції, то правомірним є посилання на таку норму Податкового кодексу України під час застосування до позивача фінансових санкцій та пені.

Ухвалою від 05.11.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - прийняти до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №460/13211/24. Призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою від 18.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 20 розділу І, ст. 75, 77, 82 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 24.04.2024р. №1071-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АК ПОЛІССЯ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 07.06.2024р . №8623/Ж5/17- 00-07-01/41756288, яким встановлено порушення ТОВ "АК ПОЛІССЯ":

1) п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, п.п.134.1.1, п.134.1.1 ст. 134 Податкового кодексу України, а саме встановлено завищення від`ємного значення по податку на прибуток всього на суму 1511579,00грн., у тому числі за 1 квартал 2023р. 1511579,00грн.

2) пункту 189.1 статті 189, пп.«а» п.198.1, п.198.3, п. 198.5ст.198, п.201.10 ст.201, п.200.1 та п.200.4 ст.200 розділу ІІІ Податкового кодексу України, а саме встановлено заниження податку на додану вартість на суму 1513853,00 грн., в т.ч. за грудень 2021р. на суму 34263,00 грн. та за лютий 2023р. на суму 1479590,00грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) ряд.21 за грудень 2023р. на суму 4481446,00 грн.

3) п.201.1, п. 201.10. ст. 210 Податкового кодексу України, а саме ТОВ «АК ПОЛІССЯ» не складено та не зареєстровано у лютому 2023 року податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 32 129 256,99 грн., сума ПДВ 5 946 140,66грн.

4) п.п.14.1.39 п. 14.1 ст. 14, п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, внаслідок чого не дотримано визначених законодавством термінів сплати узгоджених сум податкового (грошового) зобов`язання з плати за землю (орендної плати за землю) (згідно додатку зазначеного в акті перевірки в розділі 3.1.4.1 «Орендна плата за землю» акта перевірки).

5) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, а саме несвоєчасно подано до контролюючого органу 4 Повідомлення за формою №20-ОПП.

6) пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п. 87.9 ст. 87, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4, пп.168.1.6 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та п. а п.176.2 ст.176 ПК України, за якими встановлено: несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків до бюджету податковим агентом ТОВ «АК ПОЛІССЯ», до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, на якого покладено обов`язок сплачувати податок на доходи фізичних осіб в порядку, встановленому розділом IV Кодексу, а саме: сплата (перерахування) не в повному обсязі податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходу за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 ПК України; неподання податковим агентом ТОВ «АК ПОЛІССЯ» платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 ПК України, а саме: 30.01.2023 в сумі 303306,31 грн.

7) пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків до бюджету податковим агентом ТОВ «АК ПОЛІССЯ», до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, на якого покладено обов`язок сплачувати військовий збір в порядку, встановленому розділом IV ПК України, а саме: сплата (перерахування) не в повному обсязі військового збору при виплаті доходу за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 Кодексу; неподання податковим агентом ТОВ «АК ПОЛІССЯ» платіжних доручень для перерахування належного до сплати військового збору за граничними термінами сплати збору до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 ПК України, а саме: 30.01.2019 в сумі 3528,24 грн., 30.01.2019 в сумі 11344,63 грн., 30.01.2020 в сумі 16640,47 грн., 30.01.2020 в сумі 622,66 грн., 30.01.2021 в сумі 11184,25 грн., 30.01.2022 в сумі 4702,35 грн., 30.01.2022 в сумі 99,88 грн., 30.01.2022 в сумі 596,37 грн., 30.01.2022 в сумі 11864,53 грн., 30.01.2023 в сумі 40413,64 грн.

7) п.51.1 ст.51, пп. б п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» в редакції затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014р. №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014р. №228/25005, у редакції затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. №111/26556, «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773) із змінами, по яких встановлено подання податкових розрахунків за формою 4 ДФ щодо сум, нарахованих (виплачених) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зміни платника, а саме: за 4 кв. 2022р., за 4 кв. 2023р.

8) ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме: у звітах за 08.2019р., 01.2020р. платником самостійно виправлено занижену базу нарахування єдиного внеску на загальну суму 2707,78 грн., сума донарахованого єдиного внеску складає 595,71грн.

Позивачем до відповідача було подано заперечення від 15.07.2024 на акт перевірки від 07.06.2024 №8623/Ж5/17-00-07-01/41756288.

За результатами розгляду заперечення висновки акту перевірки залишено без змін. Відповідь на заперечення ТОВ "АК ПОЛІССЯ" направлена листом від 25.07.2024року за №5096/Ж12/17-00-07-01-07.

На підставі зазначених висновків Головним управлінням ДПС в Рівненській області 26.07.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення № 701 про збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на 1 513 853 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 378 463 грн, № 701 про зменшення від`ємного значення ПДВ на 4 481 446 грн, № 701 про застосування штрафних санкцій у розмірі 3 400 грн, № 701 про зменшення від`ємного значення об`єкта - оподаткування податком на прибуток на 1 511 579 грн., №701 про застосування штрафних санкцій у розмірі 4080 грн, №701 про застосування штрафу в розмірі 95483,9 грн.. від 26.07.2024 №11044/17002406 (форма «Д») про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями у сумі 77 239,87 грн. та пені - 75 021,05 грн.; №11045/17002406 (форма «Д») про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за штрафними санкціями -18 255,20 грн. та пені -14 855,17 грн., №11043/17002406 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1020 грн та рішення №11046/17002406 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником податку своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 239,05 грн.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до ДПС України в порядку адміністративного оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень.

Рішенням ДПС України від 04.10.2024 №30083/6/99-00-06-01-01-06 скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Рівненській області від 26.07.2024 № 701 та залишено змін податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Рівненській області від 26.07.2024 №701, №701, №701, №701, №701, №11044/17002406, №11045/17002406.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701 від 26 липня 2024 року №11045/17002406, від 26 липня 2024 року №11044/17002406, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Що стосується податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701.

Основним видом діяльності Позивача є «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

Судом встановлено, що у 2022 році позивач здійснював посів сої. Загалом, для вирощування сої у 2022 році позивачем було здійснено витрати в розмірі 38554034,25 грн., в т.ч.: добрива 12917135,77грн.; засоби захисту рослин - 2487598,88 грн.; насіння та посадковий матеріал - 6483600грн.; амортизація основних засобів загальновиробничого призначення - 424595,04грн.; внески до ФСС - 144079,00грн.; заробітна плата виробничого персоналу 658257,28грн.; інші єдиний податок - 310686,36грн.; оренда землі - 3454513,32грн., оренда приміщень - 127214,84грн.; орендна плата за земельні паї - 2953771,92грн., оброблення ґрунту - 1611398,17грн., внесення мінеральних добрив - 926791,43 грн.; глибоке рихлення - 88740,00 грн.; дискування - 354480грн.; культивація - 119413,00грн.; навантаження-розвантаження - 183682,84грн.; обприскування - 2512805,80 грн.; очистка меліоративних каналів - 657000грн.; сівба - 2047770,00 грн.

Матеріальна складова витрат, що понесено на вирощування сої, становить 32 129 256,99 грн., сума ПДВ, що включена до податкового кредиту 5 946 140,66 грн.

У ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ "АК ПОЛІССЯ" занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму ПДВ - 5 946 140,66 грн за рахунок не включення до бази оподаткування вартості ТМЦ (засобів захисту рослин, мінеральних добрив, посадкового матеріалу), отриманих послуг по внесенню гербіцидів та міндобрив, транспортних послуг які не було використано в господарській діяльності, перелік яких наведено у таблиці на сторінці 10-15 акта перевірки.

До перевірки позивачем надано первинні документи щодо придбання мінеральних добрив, насіннєвого матеріалу, в контрагентів-постачальників, а також на отримання послуг по внесенню міндобрив/гербіцидів, в т.ч. які були включені до складу податкового кредиту декларацій з ПДВ за період січень - грудень 2022 року.

Придбані товарно-матеріальні цінності позивачем оприбутковано на рахунку 208 (матеріали сільськогосподарського призначення).

За кредитом рахунку відображено їх списання на вартість сільськогосподарської продукції.

Разом з тим, відповідачем ані під час проведення перевірки, ані в ході судового розгляду справи не ставилося під сумнів понесення витрат відповідачем під час здійснення посівів сої.

Натомість, зміст спірних правовідносин у спорі про оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701 полягає у з`ясуванні обставин правомірності донарахування позивачу податкового зобов`язання з ПДВ на вартість товарів, робіт та послуг, які були придбані для вирощування посівів, що потім загинули, та віднесення сум податку до податкового кредиту за результатами здійснення відповідних операцій.

Відповідно до підпункту 14.1.36 статті 14 ПК України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За правилами підпункту а) пункту 185.1. статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, станом на дату існування спірних правовідносин, тобто на 2015 рік) операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу / орендарю, - є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог пункту 198.2. цієї ж статті, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За правилами пункту 198.3 цієї статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольо-ваних операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В свою чергу, за вимогами пункту 198.4, - якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до положень пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України (у редакції 2015 року, що була чинною на час існування відповідної частини спірних правовідносин), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції 2017 року, що була чинною на час існування іншої частини спірних правовідносин) встановлював подібне правило, за яким платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Як вже було зазначено вище по тексту судового рішення основним видом діяльності позивача є «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

Матеріалами справи в повній мірі підтверджено, а відповідачем визнано, що в охопленому перевіркою позивач отримував дохід, здійснюючи саме такий вид господарської діяльності, та усі витрати, які він поніс в охопленому перевіркою періоді, були прямо пов`язані з вирощуванням сої (в тому числі, але не виключно, витрати по придбанню насіння, міндобрив, заходів захисту рослин, по придбанню запчастин до сільськогосподарської техніки, по придбанню послуг з обробітку землі, внесення добрив, послуг перевезення).

За даними позивача усі товари, роботи і послуги ним використано виключно в рамках власної господарської діяльності.

Та обставина, що частина посівів сої загинула, що не дало позивачу можливості зібрати урожай і отримати дохід від його продажу, не залежала від волі останнього.

Актом обстеження №1 від 10.11.2022, актом обстеження та списання загиблих посівів № 1 від 20.02.2023 та сертифікатом Київської обласної торгово-промислової палати №3200-24-1503 про форс-мажорні обставини сукупно підтверджується, що посіви сої загинули внаслідок несприятливих погодніх умов.

На переконання суду, отримання доходу не може вважатись основним критерієм для віднесення понесених платником податків витрат до витрат, що вважаються здійсненими в межах господарської діяльності. Основним критерієм для віднесення діяльності до господарської у розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є зв`язок з виробництвом, спрямованим на отримання доходу. Підприємницька діяльність, зокрема у сільськогосподарській сфері, пов`язана з певними ризиками, в тому числі, втрати посівів з об`єктивних причин, що не залежать від волі платника податків (зокрема, несприятливих погодних умов). Відтак, витрати, понесені підприємством у зв`язку з організацією таких посівів, слід вважати частиною господарської діяльності.

Відповідно до пункту 8.2 Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України №132 від 18.05.2001, витрати на обробіток площ, на яких повністю загинув урожай внаслідок стихійного лиха, списуються як надзвичайні втрати. При пересіві повністю загиблих посівів сума витрат становитиме вартість насіння, витрати на передпосівний обробіток ґрунту, посів та інші роботи, які виконуються знову при пересіві новою культурою (повторювані витрати). Всі інші суми витрат на лущення стерні, підняття зябу і снігозатримання, вартість добрив та витрачені на їх внесення суми тощо, тобто (неповторювані витрати) списуються в розрізі статей на пересіяну культуру. Витрати на вирощування культур, які частково загинули або по яких стався недобір продукції внаслідок стихійного лиха, списуються на втрати від стихійного лиха чи від техногенних катастроф і аварій тощо.

Таким чином списанню підлягають витрати, які відносяться до повторюваних, тоді як неповторювані витрати, тобто такі витрати у повторному здійсненні яких відсутня потреба для отримання нового врожаю, списанню не підлягають і відносяться до витрат на пересіяну культуру.

Судом під час розгляду справи достеменно встановлено, що усі поля, на яких загинули посіви, Товариством з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" не пересівалися, позаяк факт загибелі посівів був встановлений вже на стадії, яка передувала стадії збору врожаю.

У двох актах обстеження посівів комісія встановила, що соя не придатна для збору врожаю та рекомендувала відкласти плановий збір врожаю до повного дозрівання посівів сої.

Відповідачем у справі, на якому лежить тягар доказування, не спростовано дані обставини, як і не надано жодного доказу тому, що у складі витрат позивача є неповторювані витрати, які мають бути віднесені на рахунок пересіяних культур.

Також відповідачем, на якому лежить тягар доказування в адміністративному процесі, жодним чином не доведено, що товари, роботи і послуги, ПДВ в ціні придбання яких позивачем віднесений до складу податкового кредиту в межах здійснення господарської діяльності з вирощування сої, використано в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 Податкового кодексу України (емісії, схову, концесії, лізингу, іпотеки, страхування, спільної діяльності…), в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, міжнародних договорів, в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, або в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

В той же час, за даними бухгалтерського обліку позивача вся вартість товарів, робіт і послуг була списана саме на собівартість вирощуваної сільськогосподарської продукції, тобто використана виключно в рамках основного виду господарської діяльності платника податку.

За наведеного, висновки відповідача про порушення позивачем вимог пункту 198.5 статті.198 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 5 946 140,66 грн у зв`язку з ненарахуванням податкових зобов`язань на товари/послуги, які були придбані і використані на вирощування посівів та які в подальшому загинули, є необґрунтованими та протиправними.

За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

Що стосується податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №11045/17002406, від 26 липня 2024 року №11044/17002406, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701, якими до позивача застосовані штрафні санкції за порушення, вчинені, в тому числі, під час дії карантину, суд зазначає наступне.

Позивачем в судовому засіданні були визнані обставини вчинення (допущення) порушень податкового законодавства, в тому числі, під час дії карантину. В той же час, останній вважає, що прийняті контролюючим органом рішення мають бути визнані протиправними та скасовані повністю, оскільки вони були винесені, в тому числі, за допущені у період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) правопорушення.

Суд зазначає, що 18 березня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 533- IX (далі - Закон № 533- IX).

У зв`язку із набранням чинності Закону №533-ІХ підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України був доповнений пунктом 521, яким передбачено, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій, зокрема, за порушення вимог законодавства в частині нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Отже, пункт 521 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України містив чітку вказівку на темпоральний критерій незастосування штрафних санкцій за вчинені відповідні порушення: з 1 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

Постановою від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 3 березня 2022 року № 2118-IX, який набрав чинності 7 березня 2022 року (далі - Закон № 2118-IX).

Законом №2118-IX підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Зокрема, підпунктами 69.1, 69.9 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що у випадку відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В подальшому Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року № 2260-IX (далі - Закон № 2260-IX), який набрав чинності з 27.05.2022.

У зв`язку із набранням чинності 27 травня 2022 року Закону № 2260-IX підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у такій редакції:

«У разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.

Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».

Відтак, з набранням чинності Законом № 2260-IX передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, щодо реєстрації у відповідному реєстрі податкових накладних.

Закон № 2260-IX доповнив підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України положеннями, відповідно до яких у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Отже, з 27 травня 2022 року припинили застосовуватися положення пункту 521 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України щодо звільнення платників податків від відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань в період дії мораторію з 01 березня 2020 року по 26 травня 2022 року.

01.08.2023 року набрав чинності Закон України від 30.06.2023 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» №3219-ІХ, яким абзаци дев`ятий - вісімнадцятий підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України замінено вісьмома новими абзацами.

У подальшому Законом України від 09.11.2023 №3453-1Х були внесені зміни до Закону України від 30.06.2023 №3219-ІХ, проте вказані зміни не стосувались виключення з п. 69.2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України абзацу 18 вказаного пункту, який надавав право на застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства під час дії воєнного стану.

Тобто з 01.08.2023 року в Податковому кодексі України виключений абз. 18 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, який надавав право на застосування штрафних санкцій в період дії мораторію.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України, відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України хвороби COVID-19. Тобто норми пункту 521 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вичерпали свою дію під час дії абз. 18 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Вказане свідчить, що обмеження, визначені пунктом 52 і підрозділу 10 розділу XX ПК України, не діяли починаючи з 27.05.2022, тому не впливали на винесення податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №11045/17002406, №11044/17002406, №701, №701, №701.

Щодо доводів позивача про одночасне існування норм пунктом 52 і підрозділу 10 розділу XX ПК України та абз. 18 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, тобто врегулювання одних і тих самих відносин різними приписами Податкового кодексу України, що на думку позивача свідчить про правову невизначеність, то вказані доводи є необґрунтованими з таких підстав.

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Відповідний підхід, зокрема, був застосований Верховним Судом під час винесення постанови від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий нормативний акт скасовує положення нормативного акта, прийнятого раніше, якщо обидва ці акти регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Отже з набранням законної сили з 27.05.2022 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України пункт 52 і підрозділу 10 розділу XX ПК України автоматично втратив чинність.

За наведених обставин твердження позивача про безумовне звільнення від відповідальності за допущення (вчинення) ним порушень вимог податкового законодавства, в тому числі, під час дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023), є безпідставними, а отже позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №11045/17002406, від 26 липня 2024 року №11044/17002406, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701 з цих підстав задоволенню не належать.

Враховуючи вищенаведене в сукупності позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 26 липня 2024 року №11045/17002406, від 26 липня 2024 року №11044/17002406, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701, від 26 липня 2024 року №701 відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 28969,18 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальність "АК ПОЛІССЯ" (вул. Аерофлотська, буд. 2-Б,с-ще Зарічне,Вараський р-н, Рівненська обл.,34000, ЄДРПОУ/РНОКПП 41756288)

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 02 квітня 2025 року

Суддя Олег ГРЕСЬКО