Справа № 640/16262/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2025 року дана адміністративна справа передана судді Серьогіній О.В. для розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 року прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 10.03.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Також в матеріалах даної справи міститься письмова відповідь на відзив, яка надійшла до суду 03.10.2019 року від представника позивача, в якій він із твердженнями відповідача, викладеними у відзиві на позов не погоджується, посилаючись на доводи, зазначені позивачем у позовній заяві. Вважає, що відповідачем не доведено наявність у здійсненні діяльності підприємства порушень вимог чинного законодавства, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
25.02.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшов письмовий відзив на позов, в якому управління не погоджується із заявленими позовними вимогами, заперечує проти позову в повному обсязі вважає його необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Офісом великих платників ДФС було проведено фактичну перевірку позивача за адресою м. Київ, вул. Берковецька, 6Д за результатом якої складено акт перевірки від 26.04.2021 року зі змісту якого вбачається, що контролюючим органом встановлено порушення вимог п.226.9 ст.226 та ст.11 Закону України № 481/95-ВР та п.85.2 ст.85 ПКУ які полягали у зберіганні алкогольних напоїв без марки акцизного податку встановленого зразку, реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими за встановлені роздрібні ціни на такі напої, не ведення обліку товарних запасів та не надання контролюючому органу оригіналів документів які підтверджують походження товару. В ході перевірки перевіряючими було виявлено факт зберігання та реалізації вина Повна Чаша «Кадарка» з пошкодженою маркою акцизного податку більш ніж на 10 мм. При цьому контролюючим органом було здійснено фотофіксацію даного вина, де чітко вбачається суттєво пошкоджена марка акцизного податку. Отже, в даному випадку відповідач в повній мірі довів належним доказом вчинене позивачем порушення. Також відповідно до інформаційних ресурсів ДПС встановлено факт роздрібної торгівлі рому по ціні 149,00, що нижче за встановлену роздрібну ціну на такий напій (219,30) грн. Звертає увагу суду, що в фіскальному чеку при реалізації даного напою, позивачем запрограмовано назву ром. Крім того, В ході перевірки від позивача було витребувано оборотно-сальдову відомість на лікеро-горілчану продукцію, яка знаходилась в магазині, товаро-транспортні накладні та прибуткові накладні, що знаходились в реалізації. Даних документів надано не було, у зв`язку з чим перевіряючими було здійснено вибіркове зняття залишків алкогольних напоїв які знаходились в магазині. За результатом вищевказаного було виявлено алкогольних напоїв на суму 317 765,59 грн без документів які б підтверджували їх облік. Таким чином, здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Основним видом діяльності позивача є КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
18.04.2019 року в супермаркеті «Сільпо» ТОВ «Сільпо - Фуд» за адресою: м. Київ вул. Берковецька, 6Д, на підставі пп.9-1.1.4 п. 19-1 ст.19-1, керуючись п.п. 80.2.2.п.п. 80.2.4 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України посадовими особами Офісу великих платників податків ДФС було розпочато проведення фактичної перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Перевірка проводилася на підставі наказу №829 від 12.04.2019 року Офісом великих платників податків ДФС тривалістю 10 днів.
За результатами перевірки складено акт перевірки від 26.04.2019 року №0074/28/10/РРО/40720198, за змістом якого встановлені наступні порушення:
- порушення п. 85.2 cт. 85 ПК України та п. 12, cт. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, а саме не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації;
- порушення встановленої мінімальної роздрібної ціни, а саме відповідно до інформаційних ресурсів ДФС України, встановлено факт роздрібної торгівлі від 05.10.2018 року Ром «Сауо Grande Club» Spiced, 0.7 л., по ціні 149,00 грн., що нижче за встановлену мінімальну роздрібну ціну на такий напій (219,28 грн.).
14.05.2019 року позивачем було надано контролюючому органу письмові заперечення на акт про результати фактичної перевірки від 26.04.2019 року №0074/28/10/РРО/40720198.
На підставі вищевказаного акту було винесено:
Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, подавши до ДФС України первинну скаргу від 12.06.2019 року № 10/11-5167.
23.07.2019 року позивач подав до ДФС України письмові додаткові пояснення від 22.07.2019 року №ЦР 10/11-6234.
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та безпідставними, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
За правилами п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст.75 ПК України).
Порядок проведення фактичних перевірок регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України.
У відповідності до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
пп. 80.2.4 - неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
пп. 80.2.5 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок визначені статтею 81 ПК України.
Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки надається за умови пред`явлення копії наказу про проведення фактичної перевірки та направлення на проведення такої перевірки.
В акті про результати фактичної перевірки від 26.04.2019 року №0074/28/10/РРО/40720198 зафіксовано факт зберігання позивачем алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка, та роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені роздрібні ціни на такі напої.
Щодо факту зберігання позивачем алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка слід зазначити таке.
Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95 алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Відповідно до підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Стаття 226 Податкового кодексу України регулює відносини, пов`язані з виготовленням, зберіганням, продажем марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.
Згідно з пунктом статті 226 Кодексу наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.
Пункт 226.3. статті 226 Податкового кодексу України передбачає, що виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України
Пунктами 226.6-226.7 статті 226 ПК України визначено, що маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється. Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, місяць і рік випуску марки.
Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби у випадках, визначених пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, а також алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження, зокрема наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція).
Нормами пункту 228.2 статті 228 ПК України встановлено, що контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.
Згідно абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95, порушення якого і встановлено під час перевірки позивача, передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Таким порядком є Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затверджене постановою КМ України від 27 грудня 2010 року № 1251 (надалі - Положення № 1251).
Згідно з пунктом 19 Положення № 1251 наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів. Відповідно до пункту 20 Положення № 1251 вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з порушенням вимог цього Положення, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.
Згідно з пунктом 12 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854 (далі - Правила № 854), зберігання та реалізація алкогольних напоїв, крім алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць, вироблених в Україні, дозволяється тільки за наявності марки акцизного збору встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 228.9 статті 228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.
В ході перевірки перевіряючими було виявлено факт зберігання та реалізації вина Повна Чаша «Кадарка» з пошкодженою маркою акцизного податку більш ніж на 10 мм.
При цьому контролюючим органом було здійснено фотофіксацію даного вина, де чітко вбачається суттєво пошкоджена марка акцизного податку.
Як стверджує позивач до початку перевірки пошкодження акцизної марки не було, проте фотографії зроблені під час перевірки вказують, що вино Повна Чаша «Кадарка» було зі значно пошкодженою акцизною маркою.
Суд вважає, що «Сільпо-Фуд» не мало права продавати пакет вина без акцизної марки, а повинен був забрати даний пакет вина з прилавку магазину і винести акт про зняття з обігу залишків алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог положення, хоча цього не було зроблено.
Отже, в даному випадку відповідач в повній мірі довів належним доказом вчинене позивачем порушення.
Щодо роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені роздрібні ціни на такі напої суд зазначає наступне.
В акті перевірки зазначається, що відповідно до інформаційних ресурсів ДФС України, встановлено факт роздрібної торгівлі від 05.10.2018 року Ром «Сауо Grande Club» Spiced, 0.7 л., по ціні 149,00 грн., що нижче за встановлену мінімальну роздрібну ціну на такий напій (219,28 грн.), чим порушено п. 1 Постанови Кабінету України «Про встановлення розміру мінімальних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» № 957 від 30.10.2008 року (із змінами та доповненнями).
Слід зазначити, алкогольний напій «Сауо Grande Club Spiced» 0,7 л. є алкогольним напоєм на основі рому, що підтверджується:
- складом напою, зазначеним на лицьовій сторони етикетки напою та під падаючого під код виробів згідно з УКТЗЕД: 2208 70 10 00. Так, ромом може вважатися тільки чистий (без домішок) напій. Рецептура напою «Сауо Grande Club Spiced» окрім рому заявлені додаткові компоненти: вода, екстракт рослинної сировини, глюкозний сироп, натуральний ароматизатор, барвник;
- декларацією якості виробника, де напій зазначається як «Лікер»;
Згідно з поясненнями до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 року № 401 до товарної позиції 2208:
2208 70 - лікери і солодкі наливки;
2208 70 10 00 - у посудинах місткістю 2 л або менше;
До цієї товарної позиції включаються незалежно від їхньої міцності:
2208 - Спирт етиловий неденатурований з концентрацією спирту менш як 80 об.%; спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки, лікери та інші напої, що містять спирт:
(В) Лікери і солодкі наливки це спиртні напої, до яких добавлені цукор, мед або інші натуральні підсолоджувані і екстракти або есенції (наприклад, спиртні напої, отримувані шляхом дистиляції або шляхом змішування етилового спирту або дистильованих спиртів з одним або декількома компонентами: плодами, квітками або іншими частинами рослин, екстрактами, есенціями, ефірними оліями або соками, концентрованими або неконцентрованими. В цю товарну позицію також включаються наливки, що містять кристалічний цукор, фруктові лікери, яєчні лікери, трав`яна лікери, ягідні лікери, пряні лікери, чайні лікери, шоколадні лікери, молочні лікери та медові лікери.
До того ж у відповідності до додаткових пояснень до товарної позиції 2208, спиртні напої, лікери та інші алкогольні напої товарної позиції 2208 є рідкими алкогольними виробами, зазвичай призначеними для споживання людиною і виготовляються:
- або безпосередньо перегонкою (з доданням або без додання ароматизаторів) натурально зброджених рідин, наприклад, вина або сидру, або попередньо зброджених фруктів, їх вичавків, зерна або інших овочевих продуктів,
- або простим доданням різноманітних ароматичних речовин та іноді цукру до спирту, одержаного шляхом перегонки.
Поряд із цим, у декларації якості виробника, копії яких надавались перевіряючим при перевірці, даний напій зазначається як «Лікер».
У відповідності до митної декларації № ІМ 40 ДЕ (UA125220/2018/705624, довідковий ВН. № 1444) від 24.05.2018 року, при проходженні митного контролю митницею присвоєно алкогольному напою «Сауо Grande Club» Spiced, код виробів згідно з УКТЗЕД: 22087010 що підпадає під опис товару як: «Горілка та лікеро-горілчані вироби».
Згідно ст. 215 Податкового кодексу України: код товару згідно з УКТЗЕД коди з 2208 60 - 220890 - Горілка та лікеро- горілчані вироби.
Окрім зазначеного вище, з фото вбачається, що на етикетці алкогольного напою «Сауо Grande Club Spiced» 0,7 л. зазначається, що це Алкогольний напій Кайо Г ранде Спад на основі рому ТМ Сауо Grande (ТМ Кайо Гранде) й зазначається склад напою. Склад напою підпадає під код виробів згідно з УКТЗЕД: 2208 70 10 00.
Згідно з Постановою КМУ № 957 від 30 жовтня 2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», мінімальна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту становить - 447 гривень.
Суд вважає, що відповідачем невірно розраховано мінімальний розмір ціни товару (далі МРЦ).
Так, вказаний товар міцністю 35%, а розрахунок проводився з урахуванням міцності 40%. У такому випадку розрахунок МРЦ є необгрунтованим. МРЦ товару є меншою ніж розрахував відповідач.
Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що висновки відповідача в частині встановлення факту роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені роздрібні ціни на такі напої є безпідставними, необгрунтованими та не підтверджені жодними доказами.
Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).
Ст. 20 зазначеного Закону вказує, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пункт п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вказує саме про обов`язок ведення обліку товарних запасів, а не про наявність первинних документів. При цьому облік можливо вести як на складі, так і за місцем реалізації товару за вибором товариства.
Як вказував позивач, бухгалтерський облік ТОВ «Сільпо-Фуд» здійснюється із застосуванням машинного оброблення документів бухгалтерського обліку - комп`ютерної програми бухгалтерського обліку «SAP», адаптованої до національних стандартів бухгалтерського та податкового обліку, відповідно до вимог Положення №246 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку».
За приписами п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).
Статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з п.5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно, зокрема, визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем для здійснення облікової політики було видано наказ № 315-16-Д від 05.08.2016 року «Про облікову політику підприємства».
Відповідно до п.8.6 вказаного наказу, підприємство встановлює місця зберігання (архів підприємства) первинних документів.
Наказом № 02-16-Б від 17.11.2016 року «Про внесення змін до наказу № 315-16-Д від 05.08.2016 року «Про облікову політику підприємства», розміщення бухгалтерської служби та встановлення місця зберігання (архів підприємства) первинних документів та реєстрів бухгалтерського обліку» підприємством встановлено місце зберігання первинних документів у офісному приміщенні бухгалтерії підприємства (архів підприємства), який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Філатова, 7.
Працівниками магазину відповідно до п. 12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на підставі первинних документів, які після оприбуткування товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, передаються до бухгалтерії ТОВ «Сільпо-Фуд».
Відсутність первинних документів у місцях реалізації товарів не свідчить про те, що підприємство у встановленому законодавством порядку не веде облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.
Після первинної бухгалтерської обробки в місцях реалізації товарів накладні та товарно-транспортні документи зберігаються у бухгалтерії ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», про що було повідомлено при перевірці.
Суд вважає, що відсутність первинних документів у місцях реалізації товарів на час проведення фактичної перевірки, не свідчить про те, що позивачем у встановленому законодавством порядку не дотримано порядку ведення обліку товарних запасів.
Відтак відсутність в магазині первинних документів а саме: податкових накладних, митних декларацій та товарно-транспортних документів, на підставі яких проводиться бухгалтерський облік товарних запасів не може бути підтвердженням факту відсутності обліку товарних запасів за місцем реалізації.
До того ж на підтвердження ведення обліку до заперечень додатково позивачем надавались: копія митної декларації № ІМ 40 ДЕ (UA125220/2018/705624, довідковий ВН. № 1444) від 24.05.2018 року та копії видаткових накладних на отримання магазином алкогольного напою «CAYO GRANDE Club» SPICED, а також видаткові накладні на отримання магазином алкогольної продукції які описані перевіряючими у торговому залі магазину.
Таким чином, у позивача відсутні порушення та п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Підпунктом 20.1.14 п. 20.1 ст. 20 ПКУ визначено, що у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, мають право надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.
Пункт 85.4 статті 85 ПКУ вказує, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Таким чином видно, що копії документів платник податків зобов`язаний надати податковому органу у випадку зазначення в запиті фактів виявлення приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства.
Окрім цього, документи, які зазначені в запитах керуючою магазином надавались для ознайомлення, письмові пояснення щодо ведення обліку та відповіді на кожний запит з наданням оригіналів документів для ознайомлення надавались перевіряючим, про що керуюча вказала в акті перевірки.
Отже, висновки щодо порушення товариством п. 85.2 ст. 85 ПК України, а саме: за нібито ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках передбачених ПК України суд вважає безпідставними, оскілки оригінали документів надавались для ознайомлення.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 9945,63 грн.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна