Справа № 640/13136/22
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/126/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві, у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

у с т а н о в и в:

17.08.2022 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, у якому просить визнати протиправним скасувати рішення відповідача від 29.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 .

Як убачається зі змісту позову, позовні вимоги мотивовано тим, що позивач декілька разів приїздив в Україну до своєї жінки ОСОБА_2 . Позивач вказує, що намагався продовжити строк перебування в Україні, але міграційна служба повідомила, що в період карантину документи не приймаються. Також представники ДМС запевняли, що під час дії карантину позивач буде звільнений від відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 29.06.2022 року позивач повторно звернувся до ДМС з питанням оформлення посвідки на тимчасове проживання, але співробітники ДМС замість оформлення посвідки прийняли оскаржуване рішення. Відповідачем не було досліджено чи не є надмірним примусове повернення до країни походження або третьої країни. Позивач має сім`ю на території України, його дії не суперечать інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та законних інтересів громадян України. Позивач має постійне місце проживання в Україні ( АДРЕСА_1 ), проживає разом зі своєю дружиною громадянкою Держави Ізраїль, яка в силу п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» є громадянкою України. Позивач зі своєю дружиною проживають однією сім`єю і виховують спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач порушив термін легального перебування на території України, але станом на час прийняття оскаржуваного рішення, його перебування та території України жодним чином не суперечило інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, а також не перешкоджало охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Сторона позивача вважає, що під час винесення оспорюваного рішення відповідач не доклав належних зусиль для з`ясування дійсного місця проживання позивача на території України, не врахував перебування позивача у шлюбі, наявність малолітніх дітей, майновий стан, не взяв до уваги відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України та прийняв рішення непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2022 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року справу прийнято до провадження вказаним судом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року справу передано за підсудністю на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є громадянином Держави Ізраїль, що підтверджується копією паспорту (а.с. 14-17).

Згідно письмових пояснень позивача від 29.06.2022 року, останній прибув в Україну 08.01.2019 залізничним транспортом з м. Мінськ (білорусь) через ПП «Київ». Перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), яка народилась та до ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала в м. Києві (Свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 09.11.1983 Дніпровського ДРАЦС м. Києва та Свідоцтво про одруження № НОМЕР_2 ). Працював дистанційно на ізраїльську компанію, заробляв еквівалент 700 доларів США на місяць. Після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав з України. З метою продовження строку перебування в Україні, отримання посвідки на тимчасове проживання та дозволу на імміграцію - не звертався. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів - не звертався. Усвідомлював, що цим самим порушує міграційне законодавство України, згоден сплатити штраф. Претензій до працівників міграційної служби не має. Українську мову розуміє, послуг перекладача не потребує (а.с. 61).

29.06.2022 року стосовно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №011023, у зв`язку із тим, що позивач порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживав без документів на право проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП. Протокол містить п`ять підписів від імені позивача: про його ознайомлення з положеннями ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП; під проханням розглядати справу про адміністративне правопорушення без його участі; під змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримання одного примірнику протоколу; під твердженням про ознайомлення зі змістом протоколу та про те, що позивач розуміє українську мову і послуг перекладача не потребує (а.с. 62-63).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 29.06.2022 року серії ПН МКМ №011001 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. (а.с. 64-65).

Згідно рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 29.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни: 29.06.2022 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлений громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Іноземний громадянин прибув в Україну 08.01.2019 року залізничним транспортом з м. Мінськ (Білорусь) через ПП «Київ» до дружини - громадянки Держави Ізраїль ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), яка народилась в м. Києві та до 12.11.1991 року проживала на території України. Працював дистанційно на ізраїльську компанію. Після закінчення дозволеного строку перебування іноземець не виїхав з України, свідомо порушуючи міграційне законодавство України. З метою продовження строків перебування, отримання посвідки на тимчасове проживання, дозволу на імміграцію та із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів - не звертався. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол МКМ 011023 від 29.06.2022). Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимоги ст.ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Враховуючи вищевикладене та з метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено: 1. Примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 2. Зобов`язати його покинути територію України у термін до 09.07.2022 року; 3. Копію рішення вручити громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та роз`яснити порядок оскарження; 4. Повідомити прокурора м. Києва про прийняте рішення (а.с. 19-20).

За змістом розписки до вказаного рішення, позивачу, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про примусове повернення позивача. Позивач зобов`язався не пізніше 09.07.2022 року залишити територію України. Підтвердив, що з вимогами ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений. Також позивач підтвердив, що 29.06.2022 року він отримав копію рішення про примусове повернення, з правом на оскарження рішення в судовому порядку він ознайомлений, послуг перекладача не потребує (а.с. 68).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2004 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 на території Держави Ізраїль, яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 33).

Убачається, що позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народились на території Держави Ізраїль (а.с. 23, 27, 31).

За змістом довідок Середньої загальної школи №281 м. Києва №188, №82, №83 від 15.12.2021 року, 04.07.2022 року та 04.07.2022 року відповідно, ОСОБА_3 здобуває освіту в 10-Б класі СЗШ №281 Святошинського району м. Києва і планує на 2022-2023 навчальний рік продовжити здобувати освіту в 11-Б класі даного закладу, ОСОБА_5 здобуває освіту з 2018 року в 5-В класі СЗШ №281 Святошинського району м. Києва і планує на 2022-2023 навчальний рік продовжити здобувати освіту в 6-В класі даного закладу, ОСОБА_4 здобуває освіту з 2019 року в 3-Б класі СЗШ №281 Святошинського району м. Києва і планує на 2022-2023 навчальний рік продовжити здобувати освіту в 4-Б класі даного закладу (а.с. 40-42).

Згідно відповіді ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. 06.09.1991 відділом ВІР УВС Київського міськвиконкому надано дозвіл на виїзд на постійне проживання до Держави Ізраїль ОСОБА_12 , ОСОБА_13 разом з неповнолітньою ОСОБА_2 . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_2 є громадянином України (а.с. 45).

За змістом даних системи «Аркан», позивач востаннє в`їхав на територію України 08.01.2019 року та більше з України не виїжджав (а.с. 60).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п/п 9-1 п. 4 Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну, про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства з України, рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, про реадмісію, про заборону в`їзду іноземцям та особам без громадянства в Україну, здійснює заходи, пов`язані з примусовим поверненням/видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Поряд із цим, частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є основним нормативно-правовим актом, що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, і встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 3) возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України; 6) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; 7) іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; 8) іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; 9) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку; 10) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; 11) країна громадянської належності - країна чи країни, громадянином (підданим) якої (яких) особа є; 13) країна походження іноземця або особи без громадянства - країна чи країни громадянської належності або країна попереднього постійного проживання; 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; 17) посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні; 18) посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні; 20) приймаюча сторона - зареєстровані в установленому законом порядку українські підприємства, установи та організації, філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв`язку з навчанням, стажуванням, роботою або на інших законних підставах, які запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства; 25) третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства; 26) члени сім`ї іноземця або особи без громадянства - чоловік (дружина), неповнолітні діти, в тому числі неповнолітні діти чоловіка (дружини), непрацездатні батьки та інші особи, які вважаються членами сім`ї відповідно до права країни походження.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає законні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Разом з цим, з матеріалів цієї справи не вбачається, що станом на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення позивача мав законні підстави для перебування на території України.

До законних підстав перебування іноземців на території України положення ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відносять зокрема: 14. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України; 15. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій і дев`ятнадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений відповідно у частинах другій - тринадцятій і дев`ятнадцятій цієї статті; 16. Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Натомість із матеріалів цієї справи убачається, що станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення строк легального тимчасового перебування позивача на території України завершився і ним не було отримано посвідку на тимчасове чи постійне проживання в Україні з будь-яких визначених чинним законодавством підстав.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено:

1. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

2. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

3. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

4. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

5. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012, №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 розділу І Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

За приписами пункту 6 розділу I Інструкції №353/271/150 примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Установлено, що позивач є громадянином Держави Ізраїль, в`їхав на територію України 08.01.2019 року, і після закінчення терміну перебування в Україні до органів ДМС не звертався, без законних підстав, без документів на право проживання в Україні, тривалий час проживає в Україні.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним не були порушені норми міграційного законодавства України, або ж поважності причин такого порушення, у зв`язку з чим відповідач правомірно прийняв рішення щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни.

З урахуванням наведених вище положень Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і встановленого факту порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців щодо проживання без документів на право проживання в Україні, вказане свідчить, що у відповідача станом на 29.06.2022 року були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення, що унеможливлює висновок про його протиправність стосовно примусового повернення позивача та зобов`язання його покинути територію України.

Порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження або третю країну та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Не дотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визначення цих осіб нелегальними мігрантами та прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни громадянської належності чи третьої країни.

Слід відмітити, що у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі №522/14416/18, суд касаційної інстанції зазначив, що чинне законодавство не передбачає виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території Україні і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Безпідставними є твердження сторони позивача, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач не враховував наявність у позивача родини, дітей, які проживають в Україні, адже маючи повноваження на встановлення заборони виїзду в Україну строком на три роки відповідач такої заборони не застосував, тобто позивач фактично має лише виїхати за межі України та може повернутись назад й належно оформити право свого проживання на території України.

Стосовно посилань позивача на карантинні обмеження, які діяли в державі, слід зазначити, що позивачем не надано доказів фактичного звернення до органів міграційної служби в період застосування відповідних обмежень, крім того, органи ДМС відновили роботу з 15.03.2022 року, про що наявна інформація на офіційному Інтернет-сайті ДМС України. Натомість оскаржуване рішення ухвалене 29.06.2022 року, що вказує на наявність у позивача достатнього часу для звернення до органів ДМС для легалізації свого становища на території України.

Порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону вважається, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Оспорюване рішення не підлягає визнанню протиправним та скасуванню, адже позивачем порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, що є підставою для застосування заходів примусового повернення у країну походження або третю країну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 26, 33 Конституції України, ст.ст. 77, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012р., №353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст судового рішення складений та підписаний суддею 03.04.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_1 (адреса листування: АДРЕСА_2 );

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ).

Суддя -