Справа № 420/40568/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщені суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання протиправним та скасування індивідуального акту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт наказ Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (далі відповідач) від 29.11.2024 року №303, мотивуючи це тим, що він 30.01.2023 року був призваний під час мобілізації на особливий період до лав ЗСУ, проходить військову службу у відповідача є інвалідом 3 групи після вибухової травми. 13.11.2024 року звернувся за медичною допомогою за місцем свого проживання до КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня» та після огляду був госпіталізований, про що доповів командирові. В цей же день до відповідача надійшов наказ тво. Начальника ГШ ЗСУ від 10.11.2024 року щодо призначення його до 37 запасної роти в/ч НОМЕР_1 . 14.11.2024 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за мобілізацією на підставі пп. «б» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». 22.11.2024 року позивача переведено до реанімації та проведено операцію на серце. 22.11.2024 року представник позивача подав клопотання про направлення позивача на медичний огляд ВЛК. 25.11.2024 року позивача виписали з лікувального відділення ВМКЦ ПР не дочікуюсь його повного одуження. 26.11.2024 року позивача подав рапорт щодо направлення його для проходження ВЛК замість направлення на ВЛК 29.11.2024 року відповідач видав оскаржуваний наказ яким наказано вибути до нового місця служби в АДРЕСА_1 із виключення зі списків частини без повного розрахунку грошового забезпечення. Після прибуття позивача до нового місця служби з урахуванням фізичного стану та командування в/ч НОМЕР_1 встановило очевидний факт що інвалід 3 групи ст.солдат ОСОБА_1 за своїм здоров`ям непридатний для виконання завдань, які покладаються на бойові підрозділи та у проходженні військової служби відмовлено, про що складено відповідний акт. Та за наказом командування в/ НОМЕР_2 наказано прибути до ВМКЦ ПР та доповісти начальникові ВМКЦ ПР про отримані зауваження. Та 04.12.2024 року позивач доповів про вищевикладене начальнику ВМКЦ ПР та зареєстрував рапорт запропонувавши видати наказ про скасування наказу №303 від 29.11.2024 року. та звільнення із військової служби.

Ухвалою від 06.01.2025 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.01.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов у якому він позов не визнає з підстав того, що 13.11.2024 року до Військово-медичного клінічного центру надійшло повідомлення про прийняття кадрових рішень наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 10 листопада 2024 року

№ 1479-РС (по особовому складу), зокрема, про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 із займаної посади електрика-дизеліста електротехнічного відділення Військово-медичного клінічного центру Південного регіону та призначення на посаду солдатом резерву 37 запасної роти в/ч НОМЕР_1 (пункт 12 наказу №1479-РС).

Згідно з приміткою до пункту 12 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 10 листопада 2024 року №1479-РС (по особовому складу), старший солдат ОСОБА_1 призначається на посаду, передбачену штатом воєнного часу у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану із шпк "солдат". На підставі наведеного слід констатувати, що позивач звільнений із займаної посади та призначений на посаду передбачену штатом воєнного часу у зв`язку із введенням правового режиму воєнного часу відповідно до Положення.

Пунктом 257 вищевказаного Положення визначено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період переміщення військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

04.12.2024 старший солдат ОСОБА_1 повернувся до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону у зв`язку з неприйняттям до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , про що представниками військової частини НОМЕР_1 складено акт прийому поповнення від 01.12.2024.

Вказує, що акт прийому поповнення, що передбачений наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (додаток 19), не передбачає повернення/ неприйняття прибулого особового складу та такий акт не є законною підставою для скасування наказу начальника Військо-медичного клінічного центру Південного регіону від 29.11.2024 №303 (по стройовій частині) та залишення без реалізації наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 10.11.2024 №1479-РС (по особовому складу).

2. Щодо проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) Позивачу зазначає, що у відповідності до пункту 6.1. глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

У відповідності до пункту 6.4 глави 6 розділу ІІ Положення у разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Під час стаціонарного лікування з 14.11.2024 по 26.11.2024 старшому солдату ОСОБА_1 були проведені лабораторні, інструментальні дослідження, всебічні огляди лікарів-спеціалістів згідно з виявленими скаргами та захворюваннями військовослужбовця. Під час даних стаціонарних обстежень не встановлено захворювань, які зумовлюють непридатність до військової служби та потребують направлення на медичний огляд в порядку пункту 6.4 глави 6 розділу ІІ Положення.

05.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ст.солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно довідки МСЕК від 20.10.2015р. №783213 є інвалідом 3 групи безстроково та з 30.01.2023 року згідно наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону № 40 зарахований до складу центру на посаду водія-електрика електротехнічного відділення ВМКЦ ПР.

В зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивач 13.11.2024 року був госпіталізований до КНП «Біляївської багатопрофільної лікарні» Біляївської міської ради .

14.11.2024 року позивач направив до відповідача рапорт про звільнення з військової служби за мобілізацією на підставі пп. «б» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (вхід.№19960 від 14.11.2024р.)

13.11.2024 р. до відповідача надійшов наказ тво. Начальника НШ ЗСУ від 10.11.2024 року №1479-РС щодо звільнення позивача із посади та призначення його до 37 запасної роти в/ч НОМЕР_1 .

22.11.2024 року позивачу проведено операцію на серці.

В той же день 22.11.2024 року представником позивача подано до відповідача клопотання про направлення позивача як інваліда 3 групи та важкохворого в/сл на медичний огляд ВЛК у порядку визначеному п.6.4.6.6 глави 6 розділу ІІ Положення №402 .

26.11.2024 року позивач був виписаний з лікувального відділення ВМКЦ ПР та він знов засобами поштового зв`язку подав рапорт щодо направлення його для проходження ВЛК в порядку передбаченому п.6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402

29.11.2024 року начальник Військово-медичного клінічного центру Південного регіону видав наказ №303 яким наказав вважати позивача таким що справи та посаду здав, вибув до нового місця служби в м.Краматорськ Донецької області та виключити позивача із списків особового складу та усіх видів забезпечення., про що був виданий припис .

Надалі позивач прибув до нового місця проходження служби -в/ч НОМЕР_1 , де 01.12.2024 року був складений Акт прийому поповнення, у якому відмовлено у його прийнятті до в/ч НОМЕР_1 з причин того, що у позивача незадовільний стан здоров`я скарги скарги після операції на серці та наявність інвалідності 3-ї групи.

На адвокатський запит від 16 грудня 2024 року вх. ВМКЦ Південного регіону надав відповідь від 16.12.2024 №22085 у якій вказав, що відповідно до поданого рапорту старшого солдата ОСОБА_2 на командування Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, вх. ВМКЦ Південного регіону від 4.12.2024 року № 21140, повідомляється наступне.

Що безпосереднім командиром (начальником) позивача, відповідно до наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України №1479-РС від 10 листопада 2024 року, є командир 37 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , тому він мав б звертатись з рапортом до вище зазначеної посадової особи, а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,

- до наступного прямого командира (начальника).

Також повідомлено, що командуванням Військово-медичного клінічного центру Південного регіону не було залишено поза увагою звернення колишнього електрика - дизеліста електротехнічного відділення Військово- медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок) старшого солдата ОСОБА_1 та були направлені повідомлення та запити до вищого командування за підпорядкованістю з описом ситуації, що склалася з старшим солдатом ОСОБА_1 та можливістю реалізації його прав.

Та те що скасування наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України №1479-РС від 10 листопада 2024 року та вирішення даного питання виходять за межі повноважень начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону

Після відмови в/ч НОМЕР_3 у прийнятті позивач повернувся до відповідача для проходження служби та 04.01.2025 року знов подав рапорт про звільнення з військової служби, скасування наказу №303 від 29.11.2024 року та направлення на проходження ВЛК.

На вищенаведені рапорти відповідач відповіді не надав.

Таким чином на цей склався такий стан, згідно якого позивач вважається таким, що виключений із списків особового складу відповідача водночас до іншої військової частини не зарахований, про що також свідчить лист відповідача від 05.12.2024 року №548/15384 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія знаходиться в матеріалах справи).

Враховуючи оскаржуваний наказ протиправним позивач звернувся до суду з позовом.

Джерела права та висновки суду.

Статтею 3 Основного Закону України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист військовослужбовців Збройних Сил України.

Загальні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в соціальній сфері сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011 -XII (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (абзац другий пункту 1 статті 11 Закону № 2011-ХІІ).

Приписами статті 2 Закону №2011-ХІІ визначено, що ніхто не має права обмежувати військовослужбовців у правах, визначених законодавством України.

Частина четверта статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) містить імперативний припис: «військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби на підставах, визначених пунктом 2 (під час дії воєнного стану) підпунктом «б» - за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)».

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Звільнення з військової служби військовослужбовців здійснюється в порядку, визначеному розділом XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008).

Відповідно до пункту 233 розділу XII Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Приписами підпунктом 2 пункту 225 розділу XII Положення № 1153/2008, визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер- старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них, у даному випадку начальником ВМКЦ ПР.

На час подання позивачем рапорту до відповідача на звільнення з військової служби як особи з інвалідністю 3-ї групи від 14.11.2024 року порядок розгляду рапортів у військовослужбовців був врегульований наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 « Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України».

Відповідно до пункту 2 розділу III « Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі» - Порядку № 531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені в додатку 1 до цього Порядку (погоджено або не погоджено із зазначенням правових підстав та обґрунтувань).

Згідно з приписами пунктів 8, 9 розділу ІІІ. Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі Порядку № 531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Виходячи з вищенаведеного відповідач зобов`язаний був розглянути рапорт Позивача не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту, або у строк не більше 14 днів.

Змістовний аналіз приписів частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у системному взаємозв`язку із приписами пунктів 2, 8, 9 розділу III «Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі» Порядку № 531, дозволяє дійти висновку, що Відповідач починаючи з 15.11.2024 по 28.11.2024 повинен був вжити заходи (прийняти рішення) щодо звільнення позивача як інваліда з військової служби.

Натомість Відповідач на 15 день після отримання рапорту -29.11.2024 видав наказ (по стройовій частині) № 303, яким наказав вважати Позивача таким, що вибув до військової частини НОМЕР_1 .

Також суд враховує, що відповідно до вимог наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 12.10.2024 № 474 "Про проведення невідкладних заходів комплектування бойових військових частин" та з метою забезпечення якісного доукомплектування підготовленим особовим складом, досягнення бойових спроможностей військових частин, які виконують завдання з відсічі збройної агресії російської федерації, військових частин, які формуються та відновлюють боєздатність, за рахунок призначення (переміщення) особового складу з небойових військових частин (підрозділів), командуванням Медичних сил Збройних Сил України в жовтні 2024 року направлено на адресу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону вимогу наступного змісту:

« 1. Командирам (начальникам) військових частин (підрозділів) провести відбір, вивчення військовослужбовців, які за станом здоров`я придатні до військової служби без обмежень для переміщення їх до бойових військових частин та в термін до 21.10.2024 скласти відомості відібраних військовослужбовців, що сплановані для переміщення з підпорядкованих військових частин (підрозділів), відповідно додатку 1, з розрахунку, визначеному в додатку 2, та надати до ІНФОРМАЦІЯ_3 (через управління персоналу).

Під час проведення відбору особливу увагу звернути на підрозділи забезпечення, охорони військових частин.

Доукомплектування вивільнених посад спланувати за рахунок призначення на них військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями придатними до служби у військових частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, вищих військових навчальних закладах, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

2. У разі ненадання (надання з порушенням чисельності відібраних військовослужбовців), рішення щодо оптимізації кандидатів буде прийнято ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Та виходячи із викладеного відповідачем було складені списки військовослужбовців із особового складу ВМКЦ ПР, яких він вважав такими, щовідповідають даним вимог серед яких вказав позивача, та подав до вищого командування.

Надалі на підставі поданих відповідачем списків особового складу в яких був зазначений позивач тво.начальника Генерального штабу ЗСУ виданий наказ №1479-РС від 10.11.2024 року щодо звільнення ст.солдата ОСОБА_1 із займаної посади та призначення його до в/ч НОМЕР_1 .

Суд відхиляє аргумент відповідача, щодо того, що огляд ВЛК повинен проводитися у в/ч НОМЕР_1 , так як переміщення з тилової частини до бойової частини військовослужбовця-інваліда для подальшого його звільнення з військової служби не відповідає меті, визначеній в наказі Головнокомандувача Збройних Сил України від 12.10.2024 № 474 "Про проведення невідкладних заходів комплектування бойових військових частин", вимозі Командувача Медичних сил Збройних Сил України.

Відповідач не дотримався вимог Командувача Медичних сил Збройних Сил України щодо забезпечення якісного доукомплектування підготовленим особовим складом, досягнення бойових спроможностей військових частин, які виконують завдання з відсічі збройної агресії російської федерації, військових частин, які формуються та відновлюють боєздатність, за рахунок призначення (переміщення) особового складу з небойових військових частин (підрозділів), а саме не здійснив належний відбір, вивчення військовослужбовців, які за станом здоров`я придатні до військової служби без обмежень для переміщення їх до бойових військових частин в частині позивача.

Та на час видання оскаржуваного наказу відповідач достовірно знав, що Позивач є інвалідом, який 14.11.2024 подав рапорт на звільнення з лав ЗСУ за станом здоров`я та 22.11.2024 переніс операцію на серці.

Проте як судом встановлено позивач за станом здоров`я як особа з інвалідністю 3 групи не підпадає під критерії які висувались до кандидатів для направлення до військових частин які виконують бойові завдання, та саме з таких за станом здоров`я військовослужбовців повинно було проводитися доукомплектування замість відправлених для проходження військової служби без обмежень з переміщенням їх до бойових частин, що свідчить про невідповідність оскаржуваного наказу критеріям встановленим ст.2 КАС України на дотримання яких суд перевіряє правовий акт індивідуальної дії яким є оскаржуваний наказ.

Тому суд погоджується з аргументами позивач, що саме неналежне виконання керівництвом Військово-медичного клінічного центру Південного регіону критеріїв які висувались до осіб яких належало подати в списках для направлення до бойових військових частин призвело до включення до наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.11.2024 № 1479-РС позивача- військовослужбовця-інваліда, та в наступному видання оскаржуваного наказу.

За встановлених судом обставин начальник ВМКЦ ПР зобов`язаний був діяти згідно з приписами статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 548, а саме негайно доповісти про неможливість виконання наказу начальнику, який віддав наказ - начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, і своєму безпосередньому командирові - Командувачу Медичних сил Збройних Сил України, а також вказати причини несвоєчасного виконання.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України має вищу юридичну силу, аніж індивідуальний акт - наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.11.2024 № 1479-РС.

Відповідач не надав до суду висновок військово-лікарської комісії щодо придатності/ непридатності позивача до військової служби в тих чи інших військових формуваннях.

Отже, заперечення Відповідача з приводу того, що Позивач має бути включений до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на одну з посад у бойовому підрозділі є необґрунтованими, оскільки не підкріплені належним та допустимим доказом - висновком військово-лікарської комісії про придатність Позивача до проходження військової служби в бойових військових частинах (без обмежень).

Щодо аргументів позивач про не направлення відповідачем позивача для проходження ВЛК то суд враховує, що ця бездіяльність не є предметом спору, а тому не приймається до уваги судом.

Як раніше вже встановлено судом, позивач не виявив бажання проходити військову службу, у зв`язку з чим 14.11.2024 подав рапорт на звільнення відповідно до приписів підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ - за станом здоров`я за наявності інвалідності.

Приписами пункту 3 розділу Ш. Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 (далі - Порядок № 531), визначено, що непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Згідно з приписами підпункту 1 пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 531, розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається з часу подання рапорту, а не

часу його реєстрації в службі діловодства.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Зазначені рапорти не були розглянуті начальником Військово-медичного клінічного центру Південного регіону в порядку та строк, визначений пунктом 2, підпунктом 1 пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 531, що беззаперечно є порушенням прав позивача.

Таким чином, Відповідач в термін до 29.11.2024 не вчинив дії щодо розгляду рапорту від 14.11.2024 про звільнення Позивача з військової служби відповідно до приписів частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ як інваліда, який не виявив бажання надалі проходити військову службу та прийняв на порушення вищенаведених норм законодавства протиправний наказ, а тому позовні вимоги обгрунтовані та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а відповідач не спростував належними та допустимими доказами правомірність своєї бездіяльності та оскаржуваного рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що з метою повного захисту порушених прав відповідно до ст.9 КАС України необхідно вийти за межи позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 14.11.2024 року.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 29.11.2024 року №303 про виключення старшого солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Південного регіону розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.11.2024 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (65044, м.Одеса, вул. Пироговська, 2) .

Суддя Е.А.Іванов