Справа № 280/122/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Справа № 280/122/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ),

Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, м. Луцьк, вул. Київський майдан, буд. 6; )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ у Волинській області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Волинській області про призначення пенсії за віком від 14.10.2024 року № 32 та зобов`язати призначити пенсію за віком за заявою позивача від 07.10.2024 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області нарахувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 12 березня 2024 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що ГУ ПФУ у Волинській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу внаслідок не зарахування періоду роботи з 06.10.1984 по 31.12.1998, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення, а довідка від 01.10.2024 №29 про підтвердження вищезазначеного періоду роботи не містить назви підприємства, на якому працювала позивачка, та дати видачі наказу про її звільнення. Позивач з таким рішенням не згодна, зазначає що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення, а тому на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних зазначених в трудовій книжці. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 13.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 28.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від ГУ ПФУ в Запорізькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, на підставі яких приймалось оскаржуване рішення.

06.02.2025 відповідач 1 подав витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 07.10.2024 позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV). Відповідно до статті 25 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 року. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку. Розглянувши заяву та надані документи, ГУ ПФУ у Волинській області встановлено, що страховий стаж позивачки складає 16 років 06 місяців 11 днів. Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, відповідачем 2 було винесене рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Періоди роботи 06.10.1984 по 31.12.1998 згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 02.01.1984 не зараховано до страхового стажу, у зв`язку з тим, що дані внесені з порушенням, зокрема відсутній запис про звільнення. Наявний тільки запис про прийняття на роботу. Довідка від 01.10.2024 № 29 про підтвердження періоду роботи з 06.10.1984 по 31.12.1998 не взята до уваги, оскільки відсутня назва підприємства, на якому працювала заявниця, а також відсутня дата видачі наказу про звільнення. Вважає, що для зарахування періоду роботи 06.10.1984 по 31.12.1998 згідно трудової книжки не має законних підстав, а дії відповідача 2 не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

11.02.2025 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV від 07.10.2024 за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ у Волинській області, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Під час проведення правової оцінки трудової книжки позивача виявлено відсутність запису про звільнення. Довідка від 01 жовтня 2024 року № 29 про підтвердження вищезазначеного періоду роботи не взята до уваги, оскільки відсутня назва підприємства, на якому працювала позивач, а також відсутня дата видачі наказу про звільнення. З огляду на викладене, згідно поданих документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, документи про стаж) страховий стаж позивача становить 16 років 06 місяців 11 днів. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком не можна вважати неправомірними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

17.02.2025 позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідачем 2 не було взято до уваги додані до заяви довідки на підтвердження трудової діяльності, чим порушено Порядок №637. Крім того, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 03.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Запорізькій області про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі-Порядок 22-1), з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заява позивача від 07.10.2024 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ у Волинській області.

Рішенням від 14.10.2024 № 32, прийнятим ГУ ПФУ у Волинській області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено, що право на призначення пенсії за віком після 60 років мають особи за наявності страхового стажу у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 року. Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, документи про стаж) страховий стаж позивача становить 16 років 06 місяців 11 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 06.10.1984 по 31.12.1998 згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_2 , оскільки відсутній запис про звільнення. Наявний тільки запис про прийняття на роботу. Довідка від 01.10.2024 №29 про підтвердження вищезазначеного періоду роботи не взята до уваги, оскільки відсутня назва підприємства, на якому працювала заявниця, а також відсутня дата видачі наказу про звільнення. Враховуючи вищевикладене, вирішено відмовити у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310).

Згідно п.п. 1, 2 Постанова № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер), відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Згідно з пунктом 14 Постанови правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.

Подібні вимоги містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція №162) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за № 58 (далі - Інструкції №58) які були чинними у період трудової діяльності позивача.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. При цьому, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця (уповноважену ним особу).

За змістом оскаржуваного рішення, період роботи позивача з 06.10.1984 по 31.12.1998 роки, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 05.09.1981 року, не враховано до страхового стажу позивача, оскільки відсутній запис про звільнення, наявний тільки запис про прийняття на роботу.

Крім того, не врахована довідка від 01.10.2024 №29 про підтвердження вищезазначеного періоду роботи, яка була надана позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії за віком від 07.10.2024, оскільки у вказаній довідці відсутня назва підприємства, на якому працювала позивачка, а також відсутня дата видачі наказу про звільнення.

Дослідивши копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 05.09.1981 року, судом встановлено, що згідно із записом №3 позивача 15.09.1984 прийнято у члени колгоспу ім. Енгельса на посаду вихователя дитячого садка (ріш. прав. протокол №9 від 20.08.1984); при цьому, запис про припинення членства в колгоспі (про звільнення) в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 05.09.1981 відсутній.

Втім, слід врахувати, що позивачем задля усунення вказаних недоліків трудової книжки надано довідку №29 від 01.10.2024, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Барвіновка», яка містить інформацію по те, що позивачка у період з 15.09.1984 (згідно рішень. правл. №9 від 20.10.1984) по 30.03.2001 (згідно наказу №12к) проводила виплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також інформацію про прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві та відомості про його виконання, які відповідають даним, вказаним у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 05.09.1981 (арк.18-21).

Зазначена довідка містить інформацію про підтвердження періоду роботи позивача та про сплату в зазначений період страхових внесків, підписана уповноваженою особою та скріплена печаткою відповідного підприємства, вказано, що довідка видана на підставі книги обліку трудового стажу за 1985-2000 роки, яка знаходиться за адресою: вул.Шкільна, б.15, с.Барвінівка, Запорізький район, Запорізька область.

Крім того, в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка №4 від 02.10.2024, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Барвіновка», яка підтверджує, що колгосп ім.Енгельса перейменовано в СХП «Барвіновка» після вступу до складу заводу Комунар на основі наказу №357 від 15.04.1991 по АвтоЗАЗ Комунар; СХП «Барвіновка» перейменовано в ТОВ «Барвіновка» згідно наказу №274 від 09.02.1998 року по АвтоЗАЗ Комунар.

Отже, надані позивачем до зави про призначення пенсії за віком документи надавали змогу перевірити її трудовий стаж в колгоспі ім. Енгельса та підтверджували, що уточнююча довідка була видана підприємством, на якому працювала позивач (наявна інформація щодо перейменування).

Суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Частина 3 статті 44 вказаного Закону наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, відповідач 2 не надав доказів вчинення перевірки відомостей трудової книжки позивача та уточнюючої довідки у разі наявності сумнівів в їх достовірності.

Крім того, в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка про заробіток для обчислення пенсії №6 від 02.04.2024, видана ТОВ «Барвіновка», за період роботи в колгоспі ім.Енгельса 1996 2000 роки, яка була предметом перевірки ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке визнало, що суми заробітної плати у довідці №6 від 02.04.2024 за період з січня 1996 по червень 2000 роки відповідають даним, зазначеним у особових рахунках по оплаті праці, наданих підприємством для перевірки, але при заповнення довідки невірно розподілено допомогу по тимчасовій втраті працездатності (акт від 29.05.2024 №0800-1103-1/2700) (а.с.112-114).

При цьому, з урахуванням вказаних недоліків ТОВ «Барвіновка» скаледно довідку №31 від 01.10.2024 про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с.13), яку позивача надавала до заяви про призначення пенсії за віком від 07.10.2024, зауважень до змісту вказаної довідки відповідачами не висловлено.

Отже, відповідні періоди роботи позивача в колгоспі ім.Енгельса у 1996 2000 роках та отримання у ці періоди позивачем заробітної плати є підтвердженими.

З розрахунку страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, здійсненого за зверненням позивача від 07.10.2024, судом встановлено, що спірний період трудової діяльності позивача в колгоспі ім.Енгельса з 06.10.1984 по 31.12.1998 був частково зарахований до загального страхового стажу позивача 16 років 6 місяців 11 днів, а саме: з 27.06.1985 по 26.06.1988 (догляд за дитиною до 3 років); з 20.06.1991 по 14.01.1996 (догляд за дитиною до 3 років); з 15.01.1996 по 31.12.1998 (а.с.92).

Таким чином, зі спірного періоду трудової діяльності позивача в колгоспі ім.Енгельса з 06.10.1984 по 31.12.1998 до загального страхового стажу позивача 16 років 6 місяців 11 днів не увійшли лише такі періоди: з 06.10.1984 по 26.06.1985 (8 місяців 21 день) та з 27.06.1988 по 19.06.1991 (2 роки 11 місяців 24 дні).

Слід нагадати, що відповідно до довідки №29 від 01.10.2024, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Барвіновка», позивачка працювала у період з 15.09.1984 (згідно рішень. правл. №9 від 20.10.1984) по 30.03.2001 (згідно наказу №12к) (а.с.11).

Зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі ім.Енгельса від його початку по 05.10.1984, а також, крім іншого, період з 20.06.1991 і до звільнення, орган Пенсійного фонду фактично не заперечував факт роботи позивача в колгоспі ім.Енгельса, у зв`язку з чим можна дійти висновку, що доводи ГУ ПФУ у Волинській області, викладені в оскаржуваному рішенні, щодо неможливості врахування періоду роботи в колгоспі ім.Енгельса у зв`язку з відсутністю запису про звільнення (припинення участі в колгоспі) є безпідставними та формальними.

При цьому, посилання відповідача 2 в оскаржуваному рішенні на те, що до страхового стажу позивача не зараховано період з 06.10.1984 по 31.12.1998, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не було зараховано лише періоди з 06.10.1984 по 26.06.1985 та з 27.06.1988 по 19.06.1991.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач 2 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача увесь період її трудової діяльності в колгоспі ім.Енгельса, а саме: періоди з 06.10.1984 по 26.06.1985 та з 27.06.1988 по 19.06.1991, а тому рішення від 14.10.2024 року №32 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

За змістом частини 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

Судом встановлено, що відповідач 2 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди його трудової діяльності в колгоспі ім.Енгельса з 06.10.1984 по 26.06.1985 та з 27.06.1988 по 19.06.1991, отже, з метою захисту порушеного права наявні підстави для зобов`язання відповідача 2 зарахувати відповідні періоди до страхового стажу позивача, а тому необхідно вийти за межі позовних вимог для повного та ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах.

Водночас, суд враховує, що обчислення страхового стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок страхового стажу, а також встановлювати його достатність для призначення позивачу пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком є передчасним та необґрунтованим, оскільки на даний час неможливо встановити дотримання всіх умов, з якими чинне законодавство пов`язує виникнення у особи права на пенсію за віком, в частині достатності страхового стражу.

За наведеного вище, суд доходить до висновку що належним способом захисту права в цій частині є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 07.10.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, відповідний обов`язок необхідно покласти на ГУ ПФУ у Волинській області як на суб`єкта владних повноважень, уповноваженого в порядку екстериторіальності на вирішення питання щодо призначення відповідного виду пенсії позивачу.

Водночас, у спірних правовідносинах судом не встановлено порушення прав позивача з боку ГУ ПФУ в Запорізькій області будь-якими його рішеннями, діями або бездіяльністю, а тому в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 необхідно відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Інші аргументи сторін не є визначальними для правильного вирішення спору та не вимагають окремої оцінки суду.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, інших судових витрат не заявлено.

Враховуючи висновок суду про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 14.10.2024 року № 32, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім.Енгельса з 06.10.1984 по 26.06.1985 та з 27.06.1988 по 19.06.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 07.10.2024, подану ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн(одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ;

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, місцезнаходження: 43027, м. Луцьк, вул. Київський майдан, буд. 6; .

Повне судове рішення складено 04.04.2025.

Суддя М.О. Семененко