Справа № 160/28301/24
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРемез К.І.
за участі секретаря судового засіданняАнтонової А.Ю.
позивача ОСОБА_1 представника позивача Савко В.В. представника відповідача Кушнір А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
23.10.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, у якій позивач просить:
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачка, ОСОБА_1 , є громадянкою Російської Федерації, знаходиться у шлюбі з громадянином України, ОСОБА_2 , з 2019 року. ОСОБА_1 легально проживає на території України з 2019 року на підставі посвідки на тимчасове проживання, термін якої постійно продовжувала, востаннє до 14.01.2023. Позивачка з чоловіком проживають у місті Дніпрі, де вона і зареєстрована.
18.10.2022 відповідачем було прийнято рішення № 139 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 щодо позивачки, затверджене заступником начальника Головного управління ДМС у Дніпропетровській області Жаріковою Іриною Миколаївною, відповідно до якого було вирішено на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, скасувати посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 ОСОБА_1 .
На той момент посвідка позивачки була вилучена при прийнятті рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, тож подати її до органу ДМС вона фактично не мала можливості, а з огляду на неможливість продовжити строк дії своєї посвідки та незаконно прийняте щодо неї рішення, позивачкою було подано позовну заяву про скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Після остаточного закінчення судового процесу позивачка зверталась до органу ДМС з проханням повторно розглянути ії звернення та раніше подані нею документи (які кожен раз додавались нею до заяв), з огляду на те, що фактично відпала підстава через яку їй відмовляли у продовженні строку посвідки (обміні посвідки) скасування в судовому порядку незаконного рішення про скасування посвідки ОСОБА_1 .
Так, у відповідь на письмове звернення позивачки Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надало відповідь «Про розгляд звернення» від 08.08.2024 № Р-684/6/1201-24, в якому йшлося про те, що посвідка позивачки була знищена у встановленому законом порядку, а також надано інформацію про процедуру оформлення нової посвідки на тимчасове проживання в України, але по суті звернення позивачки було проігноровано.
Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася до суду із чим позовом.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді К.І. Ремез.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 позов повернуто позивачу через невиконання позивачем вимог ухвали суду та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.
Щодо вимоги позивача стосовно визнання протиправними дій ГУ ДМС у Дніпропетровській області, які полягають у відмові розглянути звернення ОСОБА_1 № Р-684/6/1201-24 від 08.08.2024 щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, відповідач зазначив наступне.
Чинним законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства не передбачено процедури продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні. Також законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України. На підставі заяви-анкети № 105120209 від 05.01.2022 позивачу вже була оформлена та видана посвідка від 17.01.2022 № НОМЕР_2 , яка у зв`язку із закінченням терміну дії 14.01.2023 визнана недійсною, скасована та знищена у визначеному законодавством порядку, відповідно до акту про знищення недійсних посвідок на тимчасове проживання в Україні №12 від 30.12.2022. Процедура видачі нової посвідки на підставі раніше поданої заяви-анкети та документів - не передбачена чинним законодавством України.
20.01.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримала позицію, викладену у позові.
Зазначені документи суд ухвалив долучити до матеріалів справи.
У судових засіданнях представник позивача та позивач підтримали позицію, викладену у позові.
Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, вказаних у відзиві на позов.
Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом, виданим 06.04.2018 № 75 7424647.
09.03.2019 позивач зареєструвала шлюб із громадянином України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.03.2019 серія НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 01.02.2022 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.05.2019.
17.10.2022 на адресу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області надійшло подання Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 13.10.2022 щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, у поданні зазначено, що Управлінням в ході оперативно-службової діяльності у встановленому законом порядку отримано інформацію стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка може вчиняти дії, направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Зокрема встановлено, що громадянка рф ОСОБА_1 , перебуває на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , яка дійсна до 14.01.2023. При цьому, в ході спілкування з близькими їй особами, ОСОБА_1 виправдовує та заперечує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадянський конфлікт. При цьому, ознак кримінального правопорушення дії ОСОБА_1 не містять, проте становлять потенційну загрозу громадському порядку та національній безпеці України. Просили прийняти рішення про скасування тимчасової посвідки на проживання в Україні громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вимог пункту 4, 7 статті 63 ПКМУ № 322 від 25.04.2018 (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадського порядку в Україні).
Рішенням № 139 про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.10.2022 номер НОМЕР_1 , скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , видану громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі Порядок № 322).

07.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області із вимогами про визнання протиправним та скасування рішення № 139 про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.10.2022 (номер: НОМЕР_1 ).

08.12.2022 позивачу було відмовлено в обміні посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з порушенням п. 21 та п.п. 6 п. 61 ПКМУ № 322, а саме відсутністю оригіналу посвідки на тимчасове проживання, що підлягає обміну, що підтверджується повідомленням про відмову у прийнятті документів № 0421.

30.12.2022 відповідно до акту про знищення недійсних посвідок на тимчасове проживання в Україні було знищено посвідку на тимчасове проживання в Україні, видану ОСОБА_3 , акт затверджено 16.01.2023.

28.04.2023 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.10.2022 № НОМЕР_1 , яким скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , видану громадянці російської федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Також зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути подання Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 13.10.2022 № 55/2-2901нт вих. щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянці російської федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 у справі №160/19520/22 залишено без змін.

26.06.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було скеровано листа до позивача, у якому повідомлено про виконання судових рішень у справі № 160/19520/22.

29.06.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було скеровано листа до Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській, у якому було повідомлено про повторний розгляд подання Управління СБУ у Дніпропетровській області від 13.10.2022 № 55/2-2901нт-вих. Повідомлено, що інформацію, викладену у поданні, взято до уваги.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 01.07.2024 у відкритті касаційного провадження відмовлено.

12.07.2024 позивач звернулася із письмовою заявою до начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області, у якій просила розглянути пакет документів щодо надання їй посвідки на тимчасове проживання із доданими до заяви квитанцій про оплату державного мита та адміністративних послуг та копій документів: паспорта чоловіка, свідоцтва про шлюб, медичної страховки, довідки про реєстрацію місця проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки платника податків, судових рішень у справі № 160/49520/22.

Судом досліджено вказану заяву та встановлено напис на заяві «отримано ОСОБА_4 підпис 12.07.2024.

08.08.2024 позивач подала до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України у Дніпропетровській області заяву про повторний розгляд звернення щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання у зв`язку зі зміною обставин, у якій просила повторно розглянути її звернення щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з видачею нової довідки.

20.08.2024 відповідач надав відповідь про розгляд звернення заяви позивачки від 08.08.2024, у якому повідомив, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , видана 17.01.2022 на ім`я позивачки, є недійсною у зв`язку із закінченням терміну дії 14.01.2023 та знищена у визначеному законодавством порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Положеннями ч. 2 ст. 92 Конституції України, передбачено, що виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (зі змінами) КМУ, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовий статус іноземців та осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, які перебувають на території України під час дії воєнного стану, визначаються Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (зі змінами, далі Закон).

Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Пунктом 4 Порядку зокрема зазначено, посвідка видається строком на 1 рік. Згідно діючого законодавства України, питання щодо оформлення та видачі посвідки на тимчасове проживання іноземцю, визначено Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, Затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 року №322 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Загальної частини Порядку, посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання (посвідка/ фотокартка має пошкодження, що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, дату та місце народження, ким видана посвідка, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити посвідки, виправлення, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія), а також у разі відсутності частини посвідки.

Оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів (далі - Центр).

Порядок взаємодії ДМС з Центром встановлюється шляхом укладення відповідних договорів згідно з вимогами статті 4 Закону України Про захист персональних даних. Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Такі документи подаються з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально. Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Керівник територіального органу/ територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення). Керівник уповноваженого суб`єкта визначає осіб, які в межах повноважень, установлених законом, отримують доступ до інформаційних та інформаційно-комунікаційних систем, власником або розпорядником яких є ДМС, є матеріально відповідальними особами та виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет і видачі посвідки.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження для розгляду документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою його подальшого вручення іноземцеві або особі без громадянства.

У разі коли під час приймання документів виявлено, що посвідка, яку подано уповноваженому суб`єкту для обміну, визнана недійсною відповідно до пункту 71 цього Порядку, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує іноземця або особу без громадянства про вилучення посвідки.

У разі надходження від територіального органу/територіального підрозділу ДМС повідомлення про необхідність вилучення посвідки працівник уповноваженого суб`єкта вилучає її, про що складає акт.

Заява-анкета, вилучена посвідка та акт про її вилучення передаються на підставі акта приймання-передачі до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який прийняв відповідне рішення.

Для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); Підпунктом 4 пункту 63 Порядку встановлено, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі: 4) скасування посвідки; 7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії.

Структурний підрозділ ДМС або територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС із застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про визнання недійсною, вилучення та знищення посвідки.

Відповідно до пункту 64 Порядку, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Згідно пункту 65 Порядку, копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Пунктом 66 Порядку встановлено, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Посвідки знищуються територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який їх видав. Посвідки, визнані недійсними відповідно до наказу ДМС, знищуються територіальним органом, визначеним у наказі.

Знищення недійсних посвідок здійснюється не рідше одного разу на місяць комісією у складі не менше трьох посадових осіб територіального органу/територіального підрозділу ДМС. Комісія складає акт про знищення недійсних посвідок у трьох примірниках.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, структурний підрозділ ДМС із застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про факт подання іноземцем або особою без громадянства заяви про втрату/викрадення посвідки, скасування, вилучення, визнання недійсною та знищення посвідки.

Також суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, возз`єднання сім`ї це в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 3 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI).

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (частина 14 статті 4 Закону № 3773-VI).

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина 3 статті 5 Закону № 3773-VI).

Згідно із частиною 14 статті 5 Закону № 3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Отже, Законом № 3773-VI визнано, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання, є, зокрема заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, а також дійсний поліс медичного страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок № 322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які, зокрема досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Відповідно до пункту 37 Порядку № 322 рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Пунктом 61 Порядку № 322 передбачені підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки, а саме територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином (підпункт 7).

Згідно із пунктом 62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

01.11.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1232 Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану, відповідно до пункту 1 якої установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам російської федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

- розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

- у разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Судом встановлено, що відповідачем були розглянуті та надані відповіді на звернення позивачки від 08.12.2022 відповідь оформлена повідомленням про відмову в прийнятті документів, а також від 08.08.2024 відповідь оформлена листом про розгляд звернення від 20.08.2024.

При цьому, заява позивача від 12.07.2024, подана після набрання законної сили судовими рішеннями у справі № 160/19520/22, якими було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.10.2022 № НОМЕР_1 , яким скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , видану громадянці російської федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), не розглянута відповідачем.

З огляду на зазначене, суд вбачає неправомірність бездіяльності відповідача щодо нездійснення розгляду заяви позивача від 12.07.2024.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цій справі суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог з огляду на наступне.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону.

У Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Прийняття рішень по суті заяви є виключним повноваженням посадової особи, яка уповноважена на розгляд такої заяви, в той час як суд уповноважений на перевірку дотримання законодавства під час реалізації відповідної владної компетенції відповідачем.

Водночас, перевіряючи законність дій відповідача в цій справі, судом встановлено факт усунення відповідача від реалізації своєї компетенції, що не відповідає вказаним положенням законодавства та є протиправним.

Суд вбачає протиправну бездіяльність відповідача, яка виразилася у нерозгляді заяви позивача від 12.07.2024.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у цій справі не довів правомірності своїх дій.

Так, у постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № 814/1229/14 суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В силу вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 986,40 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 986,40 грн підлягає стягненню з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. 132, 134, 143, 241-246, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 12.07.2024 про розгляд документів щодо надання посвідки на постійне проживання.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 12.07.2024 про розгляд документів щодо надання посвідки на постійне проживання.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 7, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 квітня 2025 року.

Суддя К.І. Ремез