Справа № 520/265/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р. Справа № 520/265/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., повний текст складено 06.01.25 по справі № 520/265/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6 від 24.07.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років і зарахувати до стажу:

- періоди роботи на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І. Ситенка з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 10.09.2001;

- зарахувати періоди до спеціального стажу (працівникові охорон здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.01.2004 по 10.07.2015, а саме: 01.01.2004 по 27.02.2004 на посаді лікаря-фтизіатра міжобласної туберкульозної лікарні у складі Жовтневської виправної колонії (№17); 27.02.2004 по 08.04.2006 на посаді начальника туберкульозного відділення лікувального закладу при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз при ЖВК (№17), на правах лікувальної; 18.03.2011 по 10.08.2011 на посаді начальника туберкульозного відділення лікар фтизіатр спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 10.08.2012 по 14.03.2014 на посаді начальник відділення - лікар фтизіатр туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 14.03.2014 по 10.07.2015 на посаді заступника начальника лікарні з медичних питань - лікар спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) - спеціалізованої туберкульозної лікарні;

- зарахувати подвоєння стажу у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.07.2015 по 08.02.2016 на посаді лікаря-фтизіатра відділення легеневого туберкульозу №2 в Комунальному закладі охорони здоров`я "Обласного протитуберкульозного диспансеру №1"; з 09.02.2016 по 01.03.2016 на посаді начальника туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.03.2016 по 10.10.2017 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17);

- зарахувати періоди до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 11.10.2017 по 31.05.2022, а саме: з 11.10.2017 по 31.05.2018 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.06.2018 по 12.03.2019 на посаді лікаря-фтизіатра Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України в Харківській та Луганській області; з 12.03.2019 по 01.09.2019 на посаді завідувача відділення Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії; з 01.09.2019 по 01.12.2020 на посаді відділення для хворих на заразну форму туберкульозу (хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями) ПСТЛ №17 філії; з 01.12.2020 по 01.10.2021 на посаді завідувача відділення для хворих на хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями зі стійкістю до фторхінолоні ПСТЛ №17 філії; з 01.10.2021 по 06.02.2023 на посаді завідувача відділення для хворих на лікарсько-стійкий туберкульоз з бактеріовиділенням зі збереженою чутливістю до фторхінолонів ПСТЛ №17 та призначити пенсію з 17.03.2023 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6 від 24.07.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років зарахувавши ОСОБА_1 , до стажу:

- періоди роботи на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І. Ситенка з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 10.09.2001;

- зараховано періоди до спеціального стажу (працівникові охорон здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.01.2004 по 10.07.2015, а саме: 01.01.2004 по 27.02.2004 на посаді лікаря-фтизіатра міжобласної туберкульозної лікарні у складі Жовтневської виправної колонії (№17); 27.02.2004 по 08.04.2006 на посаді начальника туберкульозного відділення лікувального закладу при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз при ЖВК (№17), на правах лікувальної; 18.03.2011 по 10.08.2011 на посаді начальника туберкульозного відділення лікар фтизіатр спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 10.08.2012 по 14.03.2014 на посаді начальник відділення - лікар фтизіатр туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 14.03.2014 по 10.07.2015 на посаді заступника начальника лікарні з медичних питань - лікар спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) - спеціалізованої туберкульозної лікарні;

- зараховано подвоєння стажу у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.07.2015 по 08.02.2016 на посаді лікаря-фтизіатра відділення легеневого туберкульозу №2 в Комунальному закладі охорони здоров`я "Обласного протитуберкульозного диспансеру №1"; з 09.02.2016 по 01.03.2016 на посаді начальника туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.03.2016 по 10.10.2017 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17);

- зараховано періоди до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 11.10.2017 по 31.05.2022, а саме: з 11.10.2017 по 31.05.2018 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.06.2018 по 12.03.2019 на посаді лікаря-фтизіатра Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України в Харківській та Луганській області; з 12.03.2019 по 01.09.2019 на посаді завідувача відділення Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії; з 01.09.2019 по 01.12.2020 на посаді відділення для хворих на заразну форму туберкульозу (хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями) ПСТЛ №17 філії; з 01.12.2020 по 01.10.2021 на посаді завідувача відділення для хворих на хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями зі стійкістю до фторхінолоні ПСТЛ №17 філії; з 01.10.2021 по 06.02.2023 на посаді завідувача відділення для хворих на лікарсько-стійкий туберкульоз з бактеріовиділенням зі збереженою чутливістю до фторхінолонів ПСТЛ №17 та призначити пенсію з 17.03.2023 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі № 520/265/24 та винести нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у повному обсязі. Відповідач зазначає, що загальний страховий стаж позивача становить 25 років 4 місяці 19 днів, спеціальний стаж - 13 років 11 місяців 14 днів. До спеціального стажу за вислугу років не враховано період роботи з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 30.06.2001, 01.07.2001 по 10.09.2001, згідно довідки від 15.07.2022 № 44, оскільки інститут хребта і суглобів імені М .І. Ситенко, що надав довідку, не відноситься до закладу охорони здоров`я. До загального страхового та спеціального стажу не було зараховано період проходження військової служби з 01.01.2004 року по 10.07.2015, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості на особу за цей період та надані довідки № 2/9- 199/к1 та № 2/9-200/к1 від 13.03.2023 та довідка № 9-649/5р від 01.03.2023 не відповідають встановленій формі. Враховуючи те, що надані позивачем до Головного управління довідки № 2/9-199/к1 та № 2/9-200/к1 від 13.03.2023 та довідка № 9-649/5р від 01.03.2023 не відповідають встановленій формі, у Головного управління не було правових підстав для врахування до страхового та спеціального стажу періоду проходження військової служби з 01.01.2004 року по 10.07.2015. Також, зазначає, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працював Позивач, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу Позивача в подвійному розмірі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т. ч. копію апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 17.03.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення №96 від 24.03.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

У рішенні вказано, що страховий стаж заявниці становив 38 років 10 місяців 27 днів, спеціальний стаж - 17 років 07 місяців 16 днів.

Позивачка не погодившись з таким розрахунком страхового стажу повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з проханням надати роз`яснення щодо підстав відмови у призначенні пенсії за вислугу років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 13.07.2023 направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області лист на доопрацювання, щодо перегляду рішення про відмову в призначенні пенсії про вислугу років ОСОБА_1 від 24.03.2023, в частині розрахунку страхового стажу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено коригування розрахунку страхового стажу позивача та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №96 від 24.07.2023 року у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Так, після перерахунку страховий стаж ОСОБА_1 склав 25 років 04 місяці 19 днів, спеціальний стаж - 13 років 11 місяців 14 днів.

Підставою для відмови у призначенні пенсії вказано, до стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І.Ситенка з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 30.06.2001, 01.07.2001 по 10.09.2001 згідно довідки від 15.07.2022 № 44, оскільки інститут патології хребта і суглобів імені ОСОБА_2 не відноситься до закладу охорони здоров`я.

До загального страхового та спеціального стажу не було зараховано період проходження військової служби з 01.01.2004 по 10.07.2015, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості на особу за цей період та надані довідки № 2/9-199/к1 та №2/9-200/к1 від 13.03.2023 та довідка № 9-649/5р від 01.03.2023 не відповідають встановленим формам.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, вважаючи рішення протиравним, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Частково задовольняючи вимоги , суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6 від 24.07.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, що підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши ОСОБА_1 , до стажу:

- періоди роботи на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І. Ситенка з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 10.09.2001;

- до спеціального стажу (працівникові охорон здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.01.2004 по 10.07.2015, а саме: 01.01.2004 по 27.02.2004 на посаді лікаря-фтизіатра міжобласної туберкульозної лікарні у складі Жовтневської виправної колонії (№17); 27.02.2004 по 08.04.2006 на посаді начальника туберкульозного відділення лікувального закладу при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз при ЖВК (№17), на правах лікувальної; 18.03.2011 по 10.08.2011 на посаді начальника туберкульозного відділення лікар фтизіатр спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 10.08.2012 по 14.03.2014 на посаді начальник відділення - лікар фтизіатр туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 14.03.2014 по 10.07.2015 на посаді заступника начальника лікарні з медичних питань - лікар спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) - спеціалізованої туберкульозної лікарні;

- подвоєння стажу у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.07.2015 по 08.02.2016 на посаді лікаря-фтизіатра відділення легеневого туберкульозу №2 в Комунальному закладі охорони здоров`я "Обласного протитуберкульозного диспансеру №1"; з 09.02.2016 по 01.03.2016 на посаді начальника туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.03.2016 по 10.10.2017 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17);

- періоди до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 11.10.2017 по 31.05.2022, а саме: з 11.10.2017 по 31.05.2018 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.06.2018 по 12.03.2019 на посаді лікаря-фтизіатра Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України в Харківській та Луганській області; з 12.03.2019 по 01.09.2019 на посаді завідувача відділення Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії; з 01.09.2019 по 01.12.2020 на посаді відділення для хворих на заразну форму туберкульозу (хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями) ПСТЛ №17 філії; з 01.12.2020 по 01.10.2021 на посаді завідувача відділення для хворих на хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями зі стійкістю до фторхінолоні ПСТЛ №17 філії; з 01.10.2021 по 06.02.2023 на посаді завідувача відділення для хворих на лікарсько-стійкий туберкульоз з бактеріовиділенням зі збереженою чутливістю до фторхінолонів ПСТЛ №17 та призначити пенсію з 17.03.2023 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача та зарахувати спірний стаж її роботи, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 не приймалось.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закону № 1058) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (в подальшому - Закон № 1788).

Відповідно до положень ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно із п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 за № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (надалі за текстом - Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності 01.04.2015.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі за текстом - Закон № 911-VІІІ) у п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 встановлено, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як наслідок, приведена норма ст. 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим Законом України від 03.10.2017 за № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі за текстом - Закон № 2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VIII абзац 2 п. 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Суд зазначає, що вказаною нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Крім того, зі змісту п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" слід дійти висновку про те, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На день звернення позивача із заявою 17.03.2023 року про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Крім того, відповідно до ст. 60 Закону № 1788, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. п. 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка працювала:

- з 08.08.1989 прийнята на посаду санітарки у відділення патології крупних суглобів в "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України" відповідно до Наказу № 65К від 08.08.1989, в подальшому 03.01.1992 переведена на посаду медичної сестри, а 23.01.1996 звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП України.

- з 01.07.1999 прийнята на посаду медичної сестри в "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України", в подальшому 10.09.2001 звільнена у зв`язку з вступом на інтернатуру.

- з 01.09.1995 по 30.06.2001- проходила навчання у Харківському державному медичному університеті.

Також, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та наданих довідок №2/9-199/к1 та №2/9-200/к1 від 13.03.2023 та довідкою №9-649/5р від 01.03.2023 позивачка проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме:

- з 20.09.2003 року по 27.02.2004 - на посаді лікаря-фтизіатра міжобласної туберкульозної лікарні у складі Жовтневської виправної колонії (№17);

- з 27.02.2004 року по 08.04.2006 - на посаді начальника туберкульозного відділення лікувального закладу при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз при Жовтневській виправні колонії (17), на правах лікувальної;

- з 08.04.2006 року по 18.03.2011 - на посаді лікаря-терапевта медичної частини Харківського слідчого ізолятора управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області;

- з 18.03.2011 по 10.08.2012 - на посаді начальника туберкульозного відділення лікар-фтизіатр спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз Жовтневської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17);

- з 10.08.2012 по 14.03.2014 - на посаді начальник відділення лікар-фтизіатр туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз Жовтневської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17);

- з 14.03.2014 по 10.07.2015 - на посаді заступника начальника лікарні з медичних питань - лікар спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз Жовтневської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 17) спеціалізованої туберкульозної лікарні.

Підставою для відмови у призначенні пенсії в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6 від 24.07.2023 вказано, що до стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І.Ситенка з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 30.06.2001, 01.07.2001 по 10.09.2001 згідно довідки від 15.07.2022 № 44, оскільки інститут патології хребта і суглобів імені М.І. Ситенка не відноситься до закладу охорони здоров`я.

До загального страхового та спеціального стажу не було зараховано період проходження військової служби з 01.01.2004 по 10.07.2015, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості на особу за цей період та надані довідки № 2/9-199/к1 та №2/9-200/к1 від 13.03.2023 та довідка № 9-649/5р від 01.03.2023 не відповідають встановленим формам.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (в подальшому - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Відповідно до примітки 2 Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Колегія суддів зазначає, що Порядок №909 не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми указаних закладів та їх підпорядкованості. Навпаки, відповідно до примітки 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ. Крім того, згідно з приміткою 3 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії) це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 р. за №892/7180 затверджено переліки закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Згідно із Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.

Відповідно до п.п.9, 10 Пояснень до Переліку закладів охорони здоров?я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 клінічним є лікувально-профілактичний заклад охорони здоров`я, який не менше ніж на 50 відсотків використовується для розташування структурних наукових і навчальних підрозділів (кафедри, лабораторії та ін.) вищих медичних навчальних закладів III, IV рівнів акредитації. закладів післядипломної освіти, науково-дослідних інститутів і спільної роботи із забезпечення лікувально-діагностичного процесу, підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації медичних кадрів та проведення і впровадження в практику медичних наукових досліджень. Лікувально-профілактичні заклади (лікарні, пологові будинки та інші), що входять до складу медичних науково-дослідних закладів або підпорядковані медичним науково-дослідним закладам, називаються клініками.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що основними видами діяльності Державної установи "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І.Ситенка НАМН України" є: 72.11 Дослідження й експериментальні розробки у сфері біотехнологій; 85.59 Інші види освіти, н.в.і..; 86.22 Спеціалізована медична практика; 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук.

Крім того, судом досліджено офіційний сайт ДУ "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф.М.І.Ситенка НАМН України" (https://sytenko.org.ua/documents/) та встановлено, що у розділі "Документи" міститься Положення про клініку №38 ДУ "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України" від 13.09.2024 року (далі - Положення про клініку).

Відповідно до п. 1.1 Положення Клініка ДУ "ІПХС ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України" (далі Клініка Інституту) - заклад охорони здоров`я, який є лікувально-навчально науковим структурним підрозділом державної наукової установи Національної академії медичних наук України.

Клініка Інституту як заклад охорони здоров`я підлягає акредитації відповідно до законодавства України. На здійснення своєї діяльності Клініка Інституту має отримати ліцензії та сертифікати у встановленому законодавством порядку, зокрема, ліцензії Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику (пункт 1.7 Положення).

Колегія суддів враховує, що відповідно до довідки №103 від 07.11.2023 року, наданої позивачці Державною установою "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України", яку позивачка надавала як і до пенсійного органу, так і до суду, Інститут має лікувальну клініку на 240 ліжок, в тому числі 55 ліжок у відділенні оргохедичної артрології та ендопротезування, в якому працювала ОСОБА_1 . Відділення ортопедичної артрології та ендопротезування, в якому працювала позивачка є структурним підрозділом лікувальної клініки інституту.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що Державна установа "Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І.Ситенка НАМН України" крім наукових підрозділів у своїй структурі має клінічні підрозділи, які мають напрям діяльності надання спеціалізованої медичної допомоги хворим з патологією хребта та суглобів, захворюваннями та наслідками травм опорно-рухової системи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не зараховано стаж позивачки, набутий за період з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 10.09.2001 на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І.Ситенка.

Таким чином суд доходить висновку, що вказаний період підлягає зарахуванню до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо відмови в зарахуванні страхового та спеціального стажу періодів проходження військової служби з 20.09.2004 по 10.07.2015, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 в період з 20.09.2003 по 10.07.2015 проходила службу лікарем в Державній кримінально-виконавчій службі України, яка на той період служби позивача підпорядкована Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України".

Так, відповідно до ст.14. п.2. Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

При цьому статтею 23 вказаного Закону регламентовано і стаж роботи працівників з інфекційними хворими, якими і є туберкульозні хворі, так особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року № 247, який був чинний до 09 квітня 2013 року, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

Згідно роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 "інфекційний заклад (відділення)" є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Колегією суддів встановлено, що в 1994 році при Жовтневській виправній колонії в Харківській області (№17) було організовано міжобласну туберкульозну лікарню згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України №430 від 10.08.1994 року та наказу Управління внутрішніх справ України в Харківській області № 503 від 21.09.1994 р.

Отже, в Жовтневській виправній колонія (№17) (яка в подальшому неодноразово була перейменована) утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров`я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Враховуючи вищевикладене, вказана виправна колонія є інфекційним закладом, в якій позивач працювала лікарем, в розумінні статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача підлягає зарахуванню у подвійному розмірі з 20.09.2003 по 10.07.2015.

Посилання відповідача на відсутність підстав зарахування вищезазначеного періоду до страхового та пільгового стажу роботи в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Харківській області у зв`язку з відсутністю відомостей в реєстрі застрахованих осіб та відсутністю документів про нараховані суми грошового забезпечення відповідно до абзацу 11 п.п. 2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 є безпідставним з огляду на наступне.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Позивачем були отримані оновлені довідки відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 04.02.2021 №3-1 "Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески та Порядку розрахунку сум грошового забезпечення, якщо документи про його нарахування та про сплачені страхові внески зберігаються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або знищено", оновлені довідки з Державної установи "Покровська виправна колонія (17)" №2/9-1729/Кл від 30.11.2023 та №2/9-1899/Кл від 20.12.2023, та довідка з Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" від 07.12.2023 №12/9-40.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з п.п.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Отже, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Наведені висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Однак, матеріали даної справи не містять, а пенсійним органом в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до відповідних установ (у тому числі до ДУ «Покровська виправна колонія №17») з метою отримання додаткових документів для підтвердження пільгового стажу позивача.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити суму грошового забезпечення та про сплачені страхові внески.

Натомість, в даному випадку пенсійним органом покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача.

З урахуванням наданих доказів та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, що відповідачем безпідставно не зараховано стажу роботи у подвійному розмірі з огляду на відсутністю відомостей в реєстрі застрахованих осіб та відсутністю документів про нараховані суми грошового забезпечення відповідно до абзацу 11 п.п. 2 п.2.1 Порядку №22-1, оскільки відповідачем не вчинено дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити суму грошового забезпечення та про сплачені страхові внески.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати стаж у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.07.2015 по 08.02.2016, з 09.02.2016 по 01.03.2016 та з 01.03.2016 по 10.10.2017 а також зарахування періодів до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 11.10.2017 по 31.05.2022, суд зазначає таке.

Оскаржуване в даній справі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6 від 24.07.2023 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років не містить відомостей та підстав щодо не зарахування вказаних періодів роботи до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Разом із тим, відповідно до наданої довідки форми РС-право вказані періоди роботи не були зараховані відповідачем до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що відповідно до запису №14 та 15 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та довідкою з "Обласного протитуберкульозного диспансеру №l" Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради №248 від 21.02.2023, підтверджено, що позивач працювала в Комунальному закладі охорони здоров`я "Обласного протитуберкульозного диспансеру №l", а саме: з 21.07.2015 прийнята на посаду лікаря фтизіатра відділення легеневого туберкульозу №2; з 08.02.2016 звільнена за власним бажанням ст.38 К3пП України.

Також, в даній довідці зазначено, що за період з 21.07.2015 по 08.02.2016 працювала на посаді лікаря - фтизіатра на умовах повного робочого дня. Зазначено, що згідно за наказом Міністерство охорони здоров`я від 19.07.1995 року №133 "Про затвердження переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" та статтею 28 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", затвердженого Постановою Верховної Ради України №4005-ХІІ від 24.02.1994, КНП ХОР "Обласний протитуберкульозний диспансер №l" є інфекційним закладом охорони здоров`я. Тож, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров?я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 №16-20 та довідки виданої Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції державної установи "Покровська виправна колонія (№17)" №2/2/10- 23/х-з від 03.03.2023 року, ОСОБА_1 :

- з 09.02.2016 року призначена на посаду начальника туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі Жовтневська виправна колонія (№17);

- з 01.03.2016 призначена на посаду лікаря фтизіатра;

28.07.2016 (наказ ДПгСУ №225/лд-16 від 28.07.2016) Жовтневська виправна колонія УДПтСУ в Харківській області (№17) перейменована в Покровську виправну колонію УДПтСУ в Харківській області (№17) спеціалізовану туберкульозну лікарню.

15.12.2016 (наказ МЮ України №36791/5 від 15.12.2016) Покровська виправна колонія УДПТСУ в Харківській області (№17) спеціалізована туберкульозна лікарня перейменована в державну установу "Покровська виправна колонія (№17) - спеціалізована туберкульозна лікарня".

- 31.05.2018 звільнена, відповідно до п.5 ста.35 К3пП України (в порядку переведення до Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії Центру охорони здоров`я Дежавної кримінально - виконавчої служби України в Харківській області;

- з 01.06.2018 прийнята на посаду лікаря-фтизіатра Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України в Харківській та Луганській області.

Назву "Філія Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Харківській та Луганській області" замінено на Філія Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Харківській та Луганській області" (наказ МЮ України від 28.09.2018 року №3774/к).

- з 12.03.2019 переведена на посаду завідувача відділення Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17;

- з 01.09.2019 переведена на посаду завідувача відділення для хворих на заразну форму туберкульозу (хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями) ПСТЛ № 7 філії;

- з 01.12.2020 переведена завідувачем відділення для хворих на хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями зі стійкістю до фторхінолоні ;

- 01.10.2021 переведена на посаду завідувачем відділення для хворих на лікарсько - стійкий туберкульоз з бактеріовиділенням зі збереженою чутливістю до фторхінолонів ПСТЛ Nє17 філії;

- 06.02.2023 була звільнена за ст.38 К3пП України за власним бажанням.

Довідкою філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Харківській та Луганській областях (філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях) підтверджується, що позивач дійсно працювала в Покровській спеціалізованій туберкульозній лікарні №17 філії ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Харківській та Луганській областях з 01.06.2018 по 06.02.2023.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1110-У1 від 10.07.2003, спільного листа Мінпраці, МОЗ та Пенсійного фонду України від 29.12.2003 №625/0/15-05/039-6, листа ХОДА Управління охорони здоров`я від 25.01.2006 №087/139, листа про надання роз`яснення від 16.03.2010 №276/13/84-10 час роботи в інфекційних закладах охорони здоров`я, зокрема в туберкульозних, зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що у період з 09.02.2016 по 06.02.2023 позивач перебувала на лікарських посадах в туберкульозному відділенні в спеціалізованій туберкульозної лікарні у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909, остання має право на зарахування стажу у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що відповідачем не враховано.

Колегія суддів зазначає, що жодних доводів щодо незгоди у задоволенні в цій частині позовних вимог, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не містить.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу періоди роботи на посаді медичної сестри в інституті патології хребта і суглобів імені М.І. Ситенка з 04.01.1992 по 23.01.1996, з 01.07.1999 по 10.09.2001, зарахувати періоди до спеціального стажу (працівникові охорони здоров`я у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909) і страхового стажу в подвійному розмірі до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.01.2004 по 27.02.2004 на посаді лікаря-фтизіатра міжобласної туберкульозної лікарні у складі Жовтневської виправної колонії (№17); 27.02.2004 по 08.04.2006 на посаді начальника туберкульозного відділення лікувального закладу при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз при ЖВК (№17), на правах лікувальної; 18.03.2011 по 10.08.2011 на посаді начальника туберкульозного відділення лікар фтизіатр спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 10.08.2012 по 14.03.2014 на посаді начальник відділення - лікар фтизіатр туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№17); 14.03.2014 по 10.07.2015 на посаді заступника начальника лікарні з медичних питань - лікар спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз ЖВК управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) - спеціалізованої туберкульозної лікарні; з 11.10.2017 по 31.05.2018 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.06.2018 по 12.03.2019 на посаді лікаря-фтизіатра Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України в Харківській та Луганській області; з 12.03.2019 по 01.09.2019 на посаді завідувача відділення Покровської спеціалізованої туберкульозної лікарні №17 філії; з 01.09.2019 по 01.12.2020 на посаді відділення для хворих на заразну форму туберкульозу (хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями) ПСТЛ №17 філії; з 01.12.2020 по 01.10.2021 на посаді завідувача відділення для хворих на хіміорезистентний туберкульоз з бактеріовиділеннями зі стійкістю до фторхінолоні ПСТЛ №17 філії; з 01.10.2021 по 06.02.2023 на посаді завідувача відділення для хворих на лікарсько-стійкий туберкульоз з бактеріовиділенням зі збереженою чутливістю до фторхінолонів ПСТЛ №17; зарахувати періоди в подвійному розмірі до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.07.2015 по 08.02.2016 на посаді лікаря-фтизіатра відділення легеневого туберкульозу №2 в Комунальному закладі охорони здоров`я "Обласного протитуберкульозного диспансеру №1"; з 09.02.2016 по 01.03.2016 на посаді начальника туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17); з 01.03.2016 по 10.10.2017 на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі ЖВК (№17).

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

За наведених підстав, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює відзив на позов, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі № 520/265/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий