Справа № 320/50900/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 квітня 2025 року Київ № 320/50900/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним і скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Півторака Р.А. звернувся 30.07.2024 засобами поштового зв`язку до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бюро економічної безпеки України.

Просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 01.02.2023 № 1дскРСО-нд про скасування позивачу щомісячної надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, як працівнику режимно-секретного органу у розмірі 50% посадового окладу;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячної надбавки у розмірі 50% до посадового окладу позивача за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, як працівнику режимно-секретного органу відповідно до наказу БЕБ від 21.11.2022 № 48дск/РСО у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 за період з 01.01.2024 по 04.06.2024 та здійснити відповідну виплату.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою від 11.11.2024 позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення її недоліків. В ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду: доказів реєстрації Півторак Р.А., як адвокатом, електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд»; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази реєстрації адвоката в підсистемі «Електронний суд», а також заява про поновлення строку звернення до суду.

Заява мотивована тим, що відповідно до частини дев`ятої статті 120 Кодексу, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Зазначено, що позовна заява датована 26.07.2024 за вих. № 344 та відправлена до суду Укрпоштою 30.07.2024, про що свідчить накладна за № 833 від 30.07.2024 та фіскальний чек за трек-номером 833 відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку. Зазначено, що згадане поштове відправлення вручено уповноваженій особі суду 07.08.2024, а скасування спірної надбавки з 01.02.2023, виплата якої припинилась з 01.01.2023 відповідно до наказу БЕБ від 01.02.2023, відбулось на підставі доповідної записки фінансового управління від 31.01.2023.

Представник позивача у цій же заяві стверджує відсутність порушення прав позивача зменшенням спірної надбавки (передостанній абзац знизу, сторінка 2 заяви про поновлення строку), проте у подальшому зазначає, що щомісячна надбавка у розмірі 50% посадового окладу встановлена за доступ до державної таємниці, є складовою частини заробітної плати позивача, виплата якої гарантована Конституцією України.

Решта доводів заяви зводиться до цитувань окремих положень законодавства, у тому числі частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у відповідних редакціях як до 19.07.2022, так і після цієї дати.

Посилається і на частину першу статті 238 КЗпП України, відповідно до якої при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

За результатами вивчення змісту заяви судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду у публічно-правовому спорі, виходячи із предмета позову, яким є наказ відповідача від 01.02.2023 № 1дскРСО-нд про скасування позивачу щомісячної надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, як працівнику режимно-секретного органу у розмірі 50% посадового окладу, оскільки окружний адміністративний суд, у цьому випадку Київський окружний адміністративний суд, у розумінні вимог статей 221, 238 КЗпП України, не є тим органом, який розглядає трудовий спір.

Зі статті 221 КЗпП України, яка визначає органи, які розглядають трудові спори, імперативно випливає, що трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) місцевими загальними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і роботодавцем, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Отже окружний адміністративний суд, який розглядає публічно-правові спори, не є тим органом у розумінні статті 221 КЗпП України, який має розглядати трудовий спір у запропонований представником позивача спосіб без обмеження будь яким строком із посиланням на положення частини першої статті 238 КЗпП України, оскільки таким органом є місцевий загальний суд або комісія по трудових спорах.

Абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Позивач оскаржує наказ відповідача від 01.02.2023 № 1дскРСО-нд про скасування щомісячної надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, як працівнику режимно-секретного органу у розмірі 50% посадового окладу.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою, другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, чинній до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і, відповідно, до частин першої, другої статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зазначає, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Позивач стверджує, що наказом БЕБ від 14.11.2022 № 549-к призначений на посаду головного спеціаліста відділу спеціального зв`язку, технічного та криптографічного захисту інформації Режимно-секретного управління Бюро економічної безпеки України, а з 03.02.2023 наказом БЕБ від 01.02.2023 № 129-к призначений на посаду головного спеціаліста відділу технічного захисту інформації Режимно-секретного управління Бюро економічної безпеки України.

На підставі доповідної записки Фінансового управління від 31.01.2023 № 9.8/8/58-23 наказом БЕБ від 01.02.2023 № 1дск/РСО-нд позивачу скасовано щомісячну набавку за роботу у розмірі 50% посадового окладу з 01.02.2023, фактична виплата припинилась з 01.01.2023.

У зв`язку із цим суд констатує, що станом на 01.02.2023 позивачеві було достеменно відомо про порушення його прав оскаржуваним наказом.

Однак, лише 14.02.2024 позивач звернувся до в.о. Директора відповідача з проханням перерахувати щомісячну надбавку у розмірі 50% за січень 2023 року, надати відповідь, на якій підставі припинена спірна виплата та просив встановити щомісячну спірну надбавку.

Відповідь на звернення отримав листом від 26.02.2024 № 403/0/12.

У подальшому, наказом від 03.06.2024 № 268-к позивача звільнено із займаної посади.

Із цим позовом звернувся до суду засобами поштового зв`язку лише 30.07.2024, тобто з пропуском установленого Кодексом законів про працю України строку звернення до суду про оскарження наказу від 01.02.2023.

Відповідно до приписів статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Оскільки позивач проходив публічну службу у відповідача, то строки звернення до суду є скороченими у відповідності до частини п`ятої статті 122 Кодексу.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, що охоплюється, зокрема й перерахунком щомісячної надбавки за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, позивачу, у цьому випадку, установлено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, який слід обчислювати з наступного дня після прийняття наказу від 01.02.2023.

У постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до вимог щодо стягнення заробітної плати за період, який тривав по 19.07.2022, застосовується норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, а саме: особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а до вимог щодо стягнення заробітної плати за період, який розпочався з 19.07.2022, застосовується норма частини першої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній після внесення змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відтак, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Спірні правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду із цим позовом, виникли у період з 01.01.2023 по 04.06.2024.

Разом із тим, позивач звернувся до суду із цим позовом 30.07.2024, тобто зі значним пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Отже, позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до адміністративного суду, а із повідомлених представником у заяві обставин, суд не визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду, а також відхиляє доводи представника на незастосування до спірних правовідносин строків звернення до суду із посиланням на статтю 238 КЗпП України, оскільки окружний адміністративний суд не є тим органом, який у розумінні вимог статей 221, 238 КЗПП України, має розглядати трудовий спір, про що зазначалось вище.

Окремо суд звертає увагу на таке.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом із цим відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.

У справі ж, що розглядається, на момент звернення позивача до суду, в Україні не діяв карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що вказує на правомірність застосування до спірних правовідносин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, оскільки з позов позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку лише 30.07.2024, що підтверджено конвертом (штриховий кодовий ідентифікатор 833).

Решта доводів заяви не спростовує висновків суду, ураховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 580/9690/23, та у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, яка у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу, врахована судом у спірних правовідносинах.

Разом із тим, звернення позивача до відповідача та отримання відповіді від 26.02.2024, як і звернення адвоката з адвокатським запитом від 11.07.2024 про надання спірного наказу від 01.02.2023, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він та його представник почали вчиняти дії щодо реалізації права на спірну надбавку за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є штучною пролонгацією строків, з метою безпідставного їх поновлення.

Крім того, стосовно аргументу про те, що позивачу стало відомо про те, що належне грошове забезпечення у виді надбавки у розмірі 50 % посадового окладу за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, він не отримав - з моменту ознайомлення з наказом про звільнення №268-к від 03.06.2024, - суд наголошує, що таке твердження не узгоджується із доданими до позовної заяви доказами і викладеними у позові обставинами, оскільки 14.02.2024 ОСОБА_1 направив звернення до В.о. Директора Бюро економічної безпеки України, де зазначав про скасування йому з 01.02.2023 надбавки у розмірі 50 %, яка фактично припинилася 01.01.2023; на таке звернення 26.02.2024 було надано відповідь про припинення виплати відповідної надбавки згідно наказу Бюро економічної безпеки України від 01.02.2023 №1дск/РСО-нд. Тому доводи позивача про те, що він дізнався про неотримання грошове забезпечення у виді надбавки у розмірі 50 % посадового окладу за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці після ознайомлення із наказом про звільнення - не знайшли свого підтвердження і відхиляються судом.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду із цим позовом, а повідомлені представником у заяві підстави щодо непропуску такого строку, суд не визнає поважними.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху позивача було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а також у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув у повному обсязі недоліки, про які зазначено в ухвалі від 11.11.2024, що набрала законної сили 11.11.2024 та є обов`язковою до виконання, а із повідомлених у заяві доводів судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 - повернути позивачеві без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Скрипка І.М.