Справа № 520/35749/24
Суддя: Ширант А.А.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

03 квітня 2025 року справа № 520/35749/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10 жовтня 2024 року №371 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу позивачу період роботи 08.08.1977 по 13.06.1981,з 05.03.1991 по 05.12.1991, з 05.12.1991 по 15.06.1992, 18.06.1992 по 18.01.1994 та призначити і виплатити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " з 04.11.2024.

Процесуальні дії у справі, заяви та клопотання

Згідно зі ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. При цьому у вказаних справах заявами по суті справи є позов та відзив.

Ухвалою суду 06.01.2025 відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачам надати відзив на позов. Вказану ухвалу надіслано відповідачам до Електронного кабінету в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 16.01.2025 через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву із низкою документів, якими заперечував позовні вимоги.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Оскільки 31.12.2024 та у період з 24.02.2024 по 09.03.2025, з 31.03.2025 по 02.04.2025 суддя перебувала у щорічній відпустці, 27.01.2025, 28.02.2025 та у період з 10.02.2025 по 14.02.2025 суддя перебувала на навчанні, у період з 02.12.2024 по 06.12.2024, з 25.02.2025 по 28.02.2025, з 01.03.2025 по 10.03.2025 та з 17.03.2025 по 19.03.2025 суддя перебувала на лікуванні, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки, навчання та лікування.

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 3 жовтня 2024 року, через відділ обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) ГУПФУ в Харківській області, позивачка звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне

страхування». Розгляд заяви та винесення рішення здійснювало головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846. 15 жовтня 2024 року позивач отримала рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.10.2024 року №371 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні зазначено, що страховий стаж становить 13 років 07 місяців 02 дні. В ході розгляду моїх документів, до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1977 - з 08.08.1977 по 13.06.1981 у Харківському об`єднанні фоторобіт "Облфото", оскільки дата наказу звільнення (16.06.1984) не відповідає даті звільнення, з 05.03.1991 по 05.12.1991 на малому підприємистві «Кінопроєктор", оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою, з 05.12.1991 по 15.06.1992 на малому підприємстві «Оформитель", оскільки номер наказу та дата наказу прийому на роботу дописана іншими чорнилами, з 18.06.1992 по 18.01.1994, оскільки відсутня назва підприємства при прийомі на роботу. Беручи до уваги зазначене, відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто не менше 15 років.

Заперечення відповідача

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - заперечив позовні вимоги та вказав, що 03.10.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою № 4337 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV. За результатами розгляду заяви від 03.10.2024 позивач згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж на дату заяви становить 13 років 07 місяці 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано згідно із трудовою книжкою від 08.08.1977 серії НОМЕР_1 періоди роботи: - з 08.08.1977 по 13.06.1981, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті звільнення; - з 05.03.1991 по 05.12.1991, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою; - з 05.12.1991 по 15.06.1992, оскільки номер та дата наказу прийому на роботу дописано несвоєчасно та іншими чорнилами; - з 18.06.1992 по 18.01.1994, оскільки відсутня назва підприємства при прийомі на роботу. Уточнюючі довідки відповідно до Порядку №637 не надавались.

Зазначає, що відповідно до статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дати звернення за пенсією. Отже, вимога позивача про призначення пенсії з 04.11.2024 є необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам у справі, а тому, така вимога не підлягає задоволенню.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - відзив на позов у встановлений судом строк не надав, причин поважності його неподання не повідомив.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Обставини, встановлені судом та зміст правовідносин

31.07.2024 Ленінським районним судом м. Харькова у справі № 642/3789/24 встановлено юридичний факт того, що трудова книжка серії НОМЕР_2 , яка видана 08.08.1977 на імя (рос.мова) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 " належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, 03.10.2024 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

У результаті розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 371 від 10 жовтня 2024 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 08.08.1977 серії НОМЕР_1 не враховані періоди роботи: з 08.08.1977 по 13.06.1981, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті звільнення; з 05.03.1991 по 05.12.1991, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою; з 05.12.1991 по 15.06.1992, оскільки номер та дата наказу прийому на роботу дописано несвоєчасно та іншими чорнилами; з 18.06.1992 по 18.01.1994, оскільки відсутня назва підприємства при прийомі на роботу.

Згідно з даними трудової книжки серія НОМЕР_4 від 08.08.1977 - п.1-2 - в період з 08.08.1977 по 1306.1981 позивач рацювала у Харківському об`єднанні фоторобіт "Облфото", з 05.03.1991 по 05.12.1991 - п.п. 5-7 - на малому підприємистві «Кінопроєктор", з 05.12.1991 по 15.06.1992 - п.п. 8-9 - на малому підприємстві «Оформитель", з 18.06.1992 по 18.01.1994 - п.п. 10-11 - на посаді приймальника замовлень.

Позивач, не погодившись із вищевказаним рішенням, звернулась до суду з даним позовом.

Норми права, які застосовує суд: процесуальні та процедурні положення

У Кодексі адміністративного судочинства України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).

У ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ч.1 ст. 90 КАС України зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Закон України "Про адміністративну процедуру" № 2073-IX від 17.02. 2022 (далі Закон № 2073-IX) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час: 1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин; 2)конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції, 3)державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби; 4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) оскарження процедур публічних закупівель; 6) нагородження державними нагородами та відзнаками; 7) здійснення помилування; 8) здійснення оцінки впливу на довкілля (ст. 1 Закону № 2073-IX ).

Принципи адміністративної процедури є: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4)безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9)ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12)гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту (ст. 4 Закону № 2073-IX).

Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (ст. 10 Закону № 2073-IX).

Норми права, які застосовує суд: Конституція, закони постанови уряду, висновки суду

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України ( п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абз. 7 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.06.2001 №10-рп/2001).

За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на час звернення позивача із заявою про зарахування спірного періоду роботи до стажу роботи в кратному розмірі визначено № 1058-IV, відповідно до ч. 4 ст. 24 якого періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закон № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закон № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У спірний період роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), відповідно до положень статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637), п. 1 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У п. 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до пункту 2.2 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відмовляючи у зарахуванні позивачу до стажу періодів роботи з 08.08.1977 по 13.06.1981, відповідач зазначив про те, що дата наказу на звільнення не відповідає даті звільнення; з 05.03.1991 по 05.12.1991, що запис про звільнення не засвідчено печаткою; з 05.12.1991 по 15.06.1992, що номер та дата наказу прийому на роботу дописано несвоєчасно та іншими чорнилами; з 18.06.1992 по 18.01.1994, що відсутня назва підприємства при прийомі на роботу.

Водночас у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, відповідальність за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки покладається на роботодавця, а тому формальні неточності в записах, не можуть мати негативних наслідків для особи, щодо якої такий документ складено.

Отже відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні відповідних періодів до стажу, не правомірно переклав тягар доведення правдивості чи достовірності даних на позивача. А тому діяв не добросовісно і не розсудливо, та всупереч меті, з якої йому надані повноваження - забезпечення позивачу пенсійного забезпечення. Отже оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 2 КАС України. Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Поряд з цим суд вважає за необхідне звернути увагу на гарантоване ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий засіб (спосіб), що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Спосіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява №38722/02)).

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже в цьому випадку, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

В ході розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідач фактично розглянув долучені позивачем до заяви документи. Відповідно, є підстави вважати, що у спірній ситуації позивачем були виконані усі умови для зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За таких обставин з метою ефективного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача прийняти нове рішення щодо врахування відповідних періодів та призначення позивачу пенсії.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивачу період роботи 08.08.1977 по 13.06.1981,з 05.03.1991 по 05.12.1991, з 05.12.1991 по 15.06.1992, 18.06.1992 по 18.01.1994 для чого необхідно зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення пенсії

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір, який позивачкою сплачено у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

У п. 8 ст. 139 КАС України передбачено: якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9,14,73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м.Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ), Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м.Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.10.2024 № 71 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП період роботи 08.08.1977 по 13.06.1981,з 05.03.1991 по 05.12.1991, з 05.12.1991 по 15.06.1992, 18.06.1992 по 18.01.1994 та призначити і виплатити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058/ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 03.10.2024.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати у розмірі 1211,20 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 коп.

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення) та набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Cуддя А.А. Ширант