Справа № 140/6228/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6228/24 пров. № А/857/24130/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біопрім» до Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, рішення про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Волдінер Ф.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.08.2024р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

09.01.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Біопрім» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати прийняті відповідачем Волинською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України) наступні рішення:

рішення № UA205140/2023/000814/2 від 13.12.2023р. про коригування митної вартості товарів;

картку відмови № UA205140/2023/033908 від 13.12.2023р. в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с.1-11).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.54 і на звороті).

20.08.2024р. позивач скерував до суду клопотання про долучення доказів понесених судових витрат, у якому зазначив загальну суму вказаних судових витрат 30323 грн. 38 коп., з яких: 5903 грн. 38 коп. судового збору; 18500 грн. витрат на професійну правничу допомогу; 5920 грн. витрат, пов`язаних із залученням перекладача (а.с.118-119).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000814/2 від 13.12.2023р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/033908; стягнуто на користь ТзОВ «Біопрім» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у розмірі 15903 грн. 38 коп. (а.с.146-154).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Волинська митниця, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.157-168).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що митній декларації /МД/ № 23UA078U6 від 13.12.2023р. відбулось автоматичне генерування профілів ризику АСАУР за кодами: 101-1, 103-1, 105-2, 107-3, що передбачало необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Під час проведення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за поданою митною декларацією /МД/ № 23UA078U6 від 13.12.2023р., встановлено наявність розбіжностей в документах, поданих декларантом позивача до митного оформлення товарів, а саме:

договір (контракт) про перевезення, зазначений в гр.44 МД, № 01/12 від 01.12.2023р. не подано до митного оформлення;

згідно автотранспортних накладних №№ 20231206-2, 20231206-3 від 06.12.2023р. загальна вага товару становить 15912 кг (1200 + 14712), що суперечить вазі, зазначеній в супровідних документах T1 №№ 23DE66О3, 23DE09J9 від 06.12.2023р., в яких сумарна вага товару становить 10782 кг (9 582 + 1 200);

згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару № 321/2 від 08.12.2023р. завантажувальні та розвантажувальні роботи включені. Однак, транспортні витрати не розділені за статтями витрат, відомості щодо вартості завантажувальних та розвантажувальних робіт відсутні;

згідно специфікацій №№ 28, 30 від 10.11.2023р. в переліку документів зазначена наявність експортних декларацій. До митного оформлення надано пакувальні листи №№ LS23164, LS23174 від 15.11.2023р., сумарна вартість яких становить 15912 кг (14712+1200), що суперечить вазі, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення № 23DE52B5 від 05.12.2023р. 5130 кг.

Відповідач зауважив, що судом першої інстанції не досліджено повною мірою розбіжність у витратах, пов`язаних із навантажувально-розвантажувальними роботами.

Апелянт звертає увагу, що на підтвердження заявленої митної вартості декларантом було надано специфікації №№ 28, 30 від 10.11.2023р. до контракту № 13-04/23 від 13.04.2023р., відповідно до яких вказані умови поставки: FCA Гамбург (Німеччина). Разом з тим, до митного оформлення подано довідку про транспортно-експедиційні витрати № 321/2 від 08.12.2023р., видану ФОП ОСОБА_1 . Відповідно до інформації, зазначеній в цій довідці, завантажувальні та розвантажувальні роботи включені. Однак, транспортні витрати не розділені за статтями витрат, відомості щодо вартості завантажувальних та розвантажувальних робіт відсутні.

Оскільки, відповідно до умов поставки FCA, вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Документів, які б свідчили про те, що поставка здійснювалась з площ продавця до митного контролю та оформлення разом з МД подано не було.

Зважаючи на обумовлені сторонами умови поставки FCA Гамбург (Німеччина), товар вважається доставленим, а продавець таким, що виконав усі свої зобов`язання по його доставці, коли цей товар пред`явлений покупцю не розвантаженим на транспортному засобі продавця.

Апелянт зауважив, що таке включення у ціну товару витрат на навантаження не стосується тих витрат, які будуть понесені після доставки товару в обумовлене місце, згідно умов поставки. Також жодних зобов`язань щодо розвантаження товару у продавця немає. Таким чином, у подальшому таке розвантаження з транспортного засобу продавця та завантаження на власний транспортний засіб покладається на покупця, тобто на ТзОВ «Біопрім».

У зв`язку із вищевикладеним та з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості товарів декларанту позивача направлені електронні повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до приписів ч.3 ст.53 МК України.

Таким чином, митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України по МД № 23UA078U6 від 13.12.2023р. не може бути визнана, оскільки подані для підтвердження митної вартості документи є неповними і такими, що не підтверджують правильність обчисленої митної вартості оцінюваних товарів.

Декларантом не було усунуто чи спростовано зазначені митним органом неточності та розбіжності щодо числових значень складових заявленої митної вартості.

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі ст.64 МК України, відповідно до наказу ДМС України № 476 від 01.07.2021р. «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», на підставі ПІК ЄАІС «Цінова інформація», а саме: товар № 2 5,11 USD за МД № UA205140/2023/23545 від 27.03.2023р; товар № 3 3,13 дол. США/кг за МД № UA100180/2023/506332 від 02.05.2023р.; товар № 4 20,84 USD за МД № UA205140/2023/23301 від 24.03.2023р.; товар № 3 45,46 USD за МД № UA100230/2023/21740 від 19.10.2023р.

Митне оформлення для випуску у вільний обіг вказаних товарів було здійснено за МД № 23UA14U6 від 14.12.2023р. за резервним методом, із наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України.

Зважаючи на викладене, вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, що стверджується усталеною судовою практикою по аналогічних справах.

Окрім цього, апелянт вважає, що визначена судом до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих послуг. Підготовка розглядуваної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів.

Позивач ТзОВ «Біопрім» скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.187-197).

Також ТзОВ «Біопрім» у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6500 грн.

У свою чергу, відповідач Волинська митниця подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вважає, що заявлена представником позивача до відшкодування вартість витрат на правничу допомогу в розмірі 6500 грн. є завищеною (а.с.204-209).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 13.04.2023р. між компанією Misma GmbH, Німеччина (продавець) та ТзОВ «Біопрім» (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує на умовах цього контракту товар згідно специфікацій (а.с.24-25).

Згідно з п.2.1. контракту № 13-04/23 кількість, ціна і вантажовідправник товару вказані в специфікаціях до цього контракту.

Відповідно до п.5.1. контракту умови поставки визначаються в специфікаціях до цього контракту.

На виконання умов цього контракту сторонами погоджено інвойс № RЕ23174 від 29.11.2023р. щодо здійснення оплати за товар в сумі 24400 євро та інвойс № RЕ23164 від 15.11.2023р. щодо здійснення оплати за товар в сумі 42850 євро (а.с.30-32).

Надалі між сторонами було укладено специфікацію № 30 від 10.11.2023р. щодо поставки на умовах FCA Hamburg продукції на загальну суму 24400 євро, а також специфікацію № 28 від 10.11.2023р. щодо поставки на умовах FCA Hamburg продукції на загальну суму 42850 євро (а.с.26-28).

З метою здійснення митного оформлення імпортованого товару 13.12.2023р. декларант ТзОВ «Біопрім» подав до Волинської митниці електронну митну декларацію № 23UA78U6 на товар: «товар № 1 порошкоподібна форма вітаміну С та його похідних: Biopromis C35/Біопроміс С35, № 2 порошкоподібна форма вітаміну H (D-біотин) на носії карбонаті кальцію Biotin 2 % Feed Grade/Біотин 2 % кормовий, товар № 3 порошкоподібна форма вітаміну С та його похідних: Ascorbic Acid (Biopromis C99)/Аскорбінова кислота, товар № 4 порошкоподібна форма вітаміну В5: Vitamin B5 (Biopromis Calpan) / Вітамін В5 (Біопроміс Кальпан), товар № 5 органічні синтетичні барвники, препарат, виготовлений на основі органічних синтетичних барвників (каротиноїдів): CANTHAXANTHIN 10 % / Кантаксантин 10 % у формі порошку». Фактурна вартість товару становить 67250 євро (а.с.18-23).

До митної декларації на підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товарів та обраного методу її визначення декларант надав митному органу такі документи:

зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23 від 13.04.2023р.;

специфікації №№ 28, 30 від 10.11.2023р.;

інвойси № RE23164 від 15.11.2023р., № RE23174 від 29.11.2023р.;

прайс-лист б/н від 10.11.2023р.;

міжнародні товаро-транспортні накладні СМR № 20231206-2 від 06.12.2023р., СМR № 20231206-3 від 06.12.2023р.;

транзитні декларації Т1 № 23DE66J3 від 06.12.2023р., № 23DE09J9 від 06.12.2023р.;

експортну митну декларацію країни відправлення № 23DE52B5 від 05.12.2023р.;

лист-підтвердження продажу Order Confirmation AB23164 від 13.11.2023р.;

лист-підтвердження продажу Order Confirmation AB23174 від 29.11.2023;

довідку про транспортно-експедиційні витрати № 321/2 від 08.12.2023р.;

договір на транспортне експедирування № 01/12 від 01.12.2023р.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митний орган в електронному повідомленні декларанту зазначив про те, що подані до митного оформлення документи містять наступні неточності (а.с.35):

договір (контракт) про перевезення, зазначений в гр.44 МД, № 01/12 від 01.12.2023р. не подано до митного оформлення;

згідно автотранспортних накладних №№ 20231206-2, 20231206-3 від 06.12.2023р. загальна вага товару становить 15 912 кг (1 200 + 14 712), що суперечить вазі, зазначеній в супровідних документах T1 №№ 23DE66О3, 23DE09J9 від 06.12.2023р., в яких сумарна вага товару становить 10782 кг (9 582 + 1 200);

згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару № 321/2 від 08.12.2023р. завантажувальні та розвантажувальні роботи включені. Однак, транспортні витрати не розділені за статтями витрат, відомості щодо вартості завантажувальних та розвантажувальних робіт відсутні;

згідно специфікацій №№ 28, 30 від 10.11.2023р. в переліку документів зазначена наявність експортних декларацій. До митного оформлення надано пакувальні листи №№ LS23164, LS23174 від 15.11.2023р., сумарна вартість яких становить 15912 кг (14712+1200), що суперечить вазі, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення № 23DE52B5 від 05.12.2023р. 5130 кг.

Відповідачем запропоновано декларанту надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; банківські (платіжні) документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг; транспортні (перевізні) документи, в тому числі договір (контракт) про перевезення; копію митної декларації країни відправлення; інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта.

У відповідь на запит відповідача декларант повторно надав запитувані та наявні документи.

13.12.2024р. Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000814/2, відповідно до якого митну вартість визначено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні:

товар № 2 5,11 USD за МД № UA205140/2023/23545 від 27.03.2023р.;

товар № 3 3,13 дол.США/кг за МД № UA100180/2023/506332 від 02.05.2023р.;

товар № 4 20,84 USD за МД № UA205140/2023/23301 від 24.03.2023р.;

товар № 3 45,46 USD за МД № UA100230/2023/21740 від 19.10.2023р. (а.с.16-17).

Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/033908, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст.53 МК України (а.с.14-15).

У подальшому спірний товар було випущено у вільний обіг згідно МД № 23UA14U6 від 14.12.2023р.

Розглядуваний спір стосується правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товарів та картки відмови, а саме: останній виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена декларантом за першим (основним) методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару. При цьому, товарно-супровідні документи не містять відомостей, що відповідно до визначених сторонами контракту умов позивач має нести інші витрати.

Лише наявність розбіжностей в документах чи ознак їх підробки, відсутність в документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, є підставою для витребування додаткових документів у декларанта.

Відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що враховуючи складність справи, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, до стягнення на користь позивача належить 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Водночас, подані позивачем докази не підтверджують, що понесені ним витрати з перекладу документів, пов`язані з розглядом цієї справи. Відтак, витрати на переклад документів не підлягають стягненню з відповідача.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В пункті 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Передумовою для прийняття оскаржених рішень слугувала наявність розбіжностей в документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, а саме:

договір (контракт) про перевезення, зазначений в гр.44 МД, № 01/12 від 01.12.2023р. не подано до митного оформлення;

згідно автотранспортних накладних №№ 20231206-2, 20231206-3 від 06.12.2023р. загальна вага товару становить 15912 кг (1200 + 14712), що суперечить вазі, зазначеній в супровідних документах T1 №№ 23DE66О3, 23DE09J9 від 06.12.2023р., в яких сумарна вага товару становить 10782 кг (9582 + 1200);

згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару № 321/2 від 08.12.2023р. завантажувальні та розвантажувальні роботи включені. Однак, транспортні витрати не розділені за статтями витрат, відомості щодо вартості завантажувальних та розвантажувальних робіт відсутні;

згідно специфікацій №№ 28, 30 від 10.11.2023р. в переліку документів зазначена наявність експортних декларацій. До митного оформлення надано пакувальні листи №№ LS23164, LS23174 від 15.11.2023р., сумарна вартість яких становить 15912 кг (14712+1200), що суперечить вазі, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення № 23DE52B5 від 05.12.2023р. 5130 кг.

Водночас, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією наступні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України: зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23 від 13.04.2023р.; специфікації №№ 28, 30 від 10.11.2023р.; інвойси № RE23164 від 15.11.2023р., № RE23174 від 29.11.2023р.; прайс-лист б/н від 10.11.2023р.; міжнародні товаро-транспортні накладні СМR № 20231206-2 від 06.12.2023р., СМR № 20231206-3 від 06.12.2023р.; транзитні декларації Т1 № 23DE66J3 від 06.12.2023р., № 23DE09J9 від 06.12.2023р.; експортну митну декларацію країни відправлення № 23DE52B5 від 05.12.2023р.; лист-підтвердження продажу Order Confirmation AB23164 від 13.11.2023р.; лист-підтвердження продажу Order Confirmation AB23174 від 29.11.2023; довідку про транспортно-експедиційні витрати № 321/2 від 08.12.2023р.; договір на транспортне експедирування № 01/12 від 01.12.2023р.

Зокрема, контрактом № 13-04/23 від 13.04.2023р. визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

На виконання умов цього контракту сторонами погоджено інвойс № RЕ23174 від 29.11.2023р. щодо здійснення оплати за товар в сумі 24400 євро та інвойс № RЕ23164 від 15.11.2023р. щодо здійснення оплати за товар в сумі 42850 євро

Ціна товару в інвойсах № RЕ23174 від 29.11.2023р та № RЕ23164 від 15.11.2023р. відповідає фактурній вартості, зазначеній у графі 22 в МД № 23UA78U6.

У спірному рішенні № UA205140/2023/000814/2 від 13.12.2023р. відповідач вказав про те, що договір (контракт) перевезення, зазначений в гр.44 МД, № 01/12 від 01.12.2023р. не поданого до митного оформлення».

Однак, як правильно зауважив суд першої інстанції, з картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/033908 вбачається, що договір був доданий.

сТОСОВНО суперечностей щодо ваги, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення №№ 23DE66О3, 23DE09J9 від 06.12.2023р., в яких сумарна вага товару становить 10782 кг (9582 + 1200) апеляцій суд враховує наступне.

Відповідно до специфікацій №№ 28, 30 від 10.11.2023р. загальна вага нетто складає 15000 кг.

Згідно пакувальних листів, на які посилається відповідач, вказано вагу брутто 15912 кг; товари переміщувалися в Україну за двома автотранспортними накладними № 20231206-2 та № 20231206-3 від 06.12.2023р., в яких сумарно вага брутто вказана 15912 кг.

Крім того, товари переміщувалися на підставі оформлених митними органами Німеччини двох транзитних декларацій Т1 №№ 23DE66J3, 23DE09J9 від 06.12.2023р. та однієї експортної № 23DE52B5 від 05.12.2023р., в графах 35 яких сумарно зазначено вага брутто 15912 кг, про що було пояснено позивачем у листі № 13/12/2023-1 від 13.12.2023р (зворот а.с.103).

Отже, заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Водночас, спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Також в ЄАІС ДФС України є відсутньою інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

З урахуванням викладеного, позивач відповідно до вимог ст.ст.52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в ч.3 ст.53 МК України, і відповідач не мав підстав для прийняття оскаржених рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019р. у справі № 825/648/17.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій (МД № UA205140/2023/23545 від 27.03.2023р., МД № UA100180/2023/506332 від 02.05.2023р., МД № UA205140/2023/23301 від 24.03.2023р., МД № UA100230/2023/21740 від 19.10.2023р.), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

Звідси, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021р. у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020р. у справі № 809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. по справі № 815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.

Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000814/2 від 13.12.2023р., картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/033908 не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи непідтвердження обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак, й покладених в основу спірних рішень, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката Бондаренко Г.П., отриманою в суді першої інстанції, в загальному розмірі 18500 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено:

договір про надання правничої допомоги № 07/07/2020 від 07.07.2020р., укладений між адвокатом Бондаренко Г.П. (адвокат) та ТзОВ «Біопрім» (клієнт), за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, а клієнт зобов`язувався оплатити надання правничої допомоги; за правилами, визначеними у розділі 4 цього договору, розмір гонорару адвоката встановлюється за домовленістю сторін, в тому числі, шляхом підписання додаткових угод, які є невід`ємною частиною договору; обсяг наданої правничої допомоги та її вартість (розмір гонорару) зазначаються в акті наданих послу (а.с.41-43);

ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1569897 (а.с.120);

додаткову угоду № 2 від 07.09.2023р. до вищевказаного договору, в якій сторони погодили вартість послуг адвоката залежно від їх виду (а.с.121);

акт наданих послуг від 14.08.2024р., згідно якого адвокатом надані позивачу наступні послуги: правовий аналіз документів клієнта з метою вирішення питання доцільності звернення до суду для захисту порушених прав 1000 грн., підготовка та подання до суду позову про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 12000 грн., підготовка та подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви 500 грн, підготовка та подання до суду та направлення відповідачу відповіді на відзив 5000 грн. (а.с.123).

На підставі рахунку-фактури № 12/08/2024 від 12.08.2024р. ТзОВ «Біопрім» сплатило адвокату Бондаренко Г.П. кошти в сумі 18500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією про сплату послуг № 555652990.1 від 14.08.2024р. (а.с.122, 125).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Бондаренко Г.П. в суді першої інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній адміністративній справі № 140/6228/24.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`мсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення документів, законодавства та судової практики, підготовки позовної заяви, підготовки відповіді на відзив.

У частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Судом першої інстанції із врахуванням всіх обставин справи визначено дійсний розмір витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10000 грн., який є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Водночас рішення суду в частині відмови у стягненні на користь позивача витрат з перекладу документів, пов`язаних з розглядом цієї справи, сторонами не оскаржується.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем представлено: ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1560876; акт наданих послуг б/н від 17.10.2024р., згідно якого адвокатом Бондаренко Г.П. позивачу надало наступні послуги: підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу: кількість затраченого часу 1 год.; сума 6500 грн.

На підставі рахунку-фактури № 16/10/2024 від 16.10.2024р. ТзОВ «Біопрім» сплатило адвокату Бондаренко Г.П. кошти в сумі 6500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією про сплату послуг № 637037217.1 від 17.10.2024р. (а.с.199-200).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді такої послуги (роботи) як підготовка відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідач Волинська митниця у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначив про неспівмірність заявленої представником позивача суми, оскільки така є явно завищеною.

Враховуючи складність справи, залишення без задоволення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, в загальному розмірі 2000 грн.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про підставність заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Волинську митницю.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. в адміністративній справі № 140/6228/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біопрім» (04050, м.Київ, вул.Глибочицька, буд.13, секція 1, офіс 1; ) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (44350, Волинська обл., Любомльський район, с.Римачі(з), вул.Призалізнична, буд.13; ) понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 04.04.2025р.