Справа № 300/8569/24
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" березня 2025 р. справа № 300/8569/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Щербінського Р.Л.,
представника відповідача Михайлюка Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі також ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 502 від 20.10.2024 року Про результати проведення службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення ДОГАНА, зобов`язання скасувати п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 502 від 20.10.2024 року Про результати проведення службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення ДОГАНА.
Щодо суті вчиненого дисциплінарного порушення, то позивач зазначила, що із наказом № 291 від 15.06.2024 року про призупинення виплат грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 її не було ознайомлено, що суперечить пункту 2.8.1.9 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №40 від 31 січня 2024 року. Зокрема вказала на те, що жоден керівний документ не покладає на неї обов`язку контролювати погодження, підписання, «долю» наказів командира військової частини НОМЕР_1 , проєкти яких підготовлено іншими структурними підрозділами, в тому числі групою персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що службове розслідування проведено поверхнево, необ`єктивно та упереджено, без вивчення всіх обставин справи, без встановлення її вини; причинного зв`язку між неправомірними діями та подією, що трапилась; без конкретизації вимог нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; без з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України(том І а.с. 10).
Згідно, ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 постановлено здійснювати розгляд адміністративної справи №300/8569/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, з повідомленням учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України та призначено судовий розгляд на "18" грудня 2024 р. о 10:00 год.(том І а.с. 188).
Відповідно до ухвали суду від 13.01.2025, забезпечено участь позивача в судових засіданнях у справі №300/8569/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів, через Електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, у тому числі - в судовому засіданні, призначеному на 14.01.2025 о 10:00 год.(том І а.с. 227).
Ухвалою суду від 27.02.2025, задоволено клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та забезпечено його участь позивача в судових засіданнях у справі №300/8569/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів, через Електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, у тому числі - в судовому засіданні, призначеному на 05.03.2025 о 10:00 год.(том ІІ а.с. 60).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, який надійшов на поштову адресу суду 10.12.2024. У поданому відзиві представник ВЧ НОМЕР_1 заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, що службове розслідування проводилося згідно вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 (зі змінами), та Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
За версією начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 , надлишкову виплату коштів було допущено через те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 про призупинення виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_4 з 5 червня 2024 року вона отримала тільки 2 серпня 2024.
Втім, в ході проведення розслідування, отримавши пояснення причетних до надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 посадових осіб, зібравши необхідні документи що стосувалися предмету розслідування, взявши до уваги відсутність на момент закінчення службового розслідування прямої дійсної шкоди, службові характеристики винних осіб, комісія дійшла висновку про наявність у виплаті солдату ОСОБА_3 надлишкового грошового забезпечення за період з 06 по 30 червня 2024 року вини начальника фінансово- економічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_6 , та начальника групи персоналу штабу старшого лейтенанта ОСОБА_7 , яка полягала у неналежному виконанні посадових обов`язків, неналежному контролі документообігу, та відсутності між ними належної робочої взаємодії.
В частині доводів позивача про не ознайомлення/не видачу їй витягу з наказу № 291 від 15.06.2024, то відповідач частково погодився із таким твердженням, та вказав, що Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 було виготовлено і надано відповідачу начальником групи персоналу штабу старшим лейтенантом ОСОБА_8 , але не було отримано підпису про ознайомлення з наказом оскільки на той час існували довірливі робочі стосунки між керівниками двох служб. Звернуто увагу суду на погодження ОСОБА_1 проєкту наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, а значить їй було відомо про існування такого наказу, а також було відомо про існування обставин що були підставою прийняття наказу № 291 від 15.06.2024 про призупинення з виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 з 06 червня 2024 року.
На підтвердження своєї позиції відповідач зазначив, що в ході службового розслідування встановлено відсутність належного контролю з боку начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 за документообігом, зокрема за процесом погодження і підписання наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, який за своїм змістом мав безпосереднє відношення до її функціональних обов`язків та напряму стосувався діяльності фінансово-економічної служби, було однією з основних причин того, що допущену при підготовці наказу помилку не було виявлено та усунуто до моменту здійснення платежу. Ситуація при якій начальник фінансово-економічної служби не поцікавившись долею погодженого наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 про призупинення виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , бере без «жодних сумнівів» до виконання наступний наказ № 327 від 04.07.2024 про виплату премії за червень 2024 року тому ж солдату ОСОБА_3 , який прямо суперечить попередньому, і при цьому не вчиняє ніяких дій для з`ясування в робочому порядку причин такої суперечності з розробником обох наказів - начальником групи персоналу штабу, є на думку комісії свідченням неналежного виконання лейтенантом ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків. Зазначено, що доказом відсутності з боку ОСОБА_1 належного контролю за документообігом та робочої взаємодії з групою персоналу штабу у випадку з надлишковою виплатою грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , є аналогічний випадок з припиненням виплати грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_9 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 31.01.2024.
В частині порушення строку призначення службового розслідування відповідач послався на ряд обставин, зокрема перебування військової частини НОМЕР_1 на передньому краї лінії оборони, в умовах постійного ведення бойових дій, та перебуванням штатного помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи капітан юстиції ОСОБА_10 у відпустці.
Щодо твердження позивача про те, що її не повідомлено було про проведення службового розслідування, про те що її Пояснювальна записка від 29.08.2024 написана не для службового розслідування, а нібито для відповіді на скаргу солдата ОСОБА_3 , не відповідають дійсності.
Вважає, що процедурні порушення при проведенні службового розвідування якщо і мали місце, вони незначні, мають об`єктивні причини ( комісія з проведення службового розслідування працювала в зоні бойових дій), і ці порушення ніяк не вплинули на результат службового розслідування.
Представник відповідача стверджує, що дії командира ВЧ НОМЕР_1 та рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є правомірними та прийняті у повній відповідності до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV. Вважає позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню(том І а.с. 158-175).
Позивач подала відповідь на відзив, яка надійшла через систему «Електронний суд» 13.12.2024. У зазначеній відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав на помилковість доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, стосовно надання нею пояснень від 29.08.2024, оскільки такі було нею надані виключно для підготовки відповіді на скаргу солдата ОСОБА_3 на гарячу лінію Міністерства Оборони України, а дата такої відповідає даті довідки. На підтвердження даного факту позивач надала знімками екрану службового листування від 29.08.2024 року між нею та ОСОБА_10 , помічником командира з правової роботи військової частини НОМЕР_1 , який готував відповідь на скаргу солдата ОСОБА_3 . Звернуто також увагу суду на те, що пояснювальна записка від 29.08.2024 року адресована командиру військової частини, а не комісії, в ній немає жодної згадки про службове розслідування, що є обов`язковою умовою при відібранні пояснень в рамках проведення службового розслідування, а її форма не відповідає додатку 10 Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, затверджених начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем ЗСУ 26.11.2019 року. Позивач вважає, що відповідач маніпулює поняттям «наказ», застосовуючи його до проєкту наказу, який було погоджено позивачем 15.06.2024 року, оскільки сам факт погодження проєкту наказу не означає його підписання командиром військової частини НОМЕР_1 , реєстрацію та набрання даним наказом чинності.
Також позивач вказує, що твердження відповідача про існування «довірливих робочих стосунків» є надуманим і таким, що не відповідає дійсності, так як всі питання взаємовідносин між військовослужбовцями регулюються передусім Дисциплінарним статутом Збройних Сил України і Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Щодо твердження відповідача про вчасне надання позивачу витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 року без підпису про ознайомлення з наказом то таке є відвертою брехнею(том І а.с. 203-206).
В судових засіданнях позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав та мотивів наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, просили позов задоволити.
Представник відповідача в судових засіданнях щодо задоволення позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяві, просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи в судовому засіданні, заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 з 01.03.2022 проходить військову службу на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної служби, військове звання «солдат», у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 5 від 01.03.2022 року зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (том І а.с. 36).
Відповідно до копії витягу з наказу №197 від 15.07.2024 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 (том І .а.с. 37).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №399 від 22.08.2024 «Про призначення службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 (надалі, також наказ №399 від 22.08.2024) призначено службове розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 з метою з`ясування причин та умов, що сприяли заподіянню шкоди , її розміру та встановлення всіх причетних осіб(том І а.с. 74). Підставою призначення такого розслідування був, зокрема, рапорт начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 (вх. №5210 від 07.08.2024).
Відповідно до пункту 2 наказу №399 від 22.08.2024 для проведення службового розслідування призначено комісію в складі: голова комісії - заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_11 , члени комісії: капітан ОСОБА_12 , заступник командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_1 ; старший лейтенант ОСОБА_13 , помічник командира батальйону - начальник служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 ; старший лейтенант ОСОБА_14 , начальник служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .
Докази ознайомлення позивача з вказаним вище наказом в матеріалах справи відсутні.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 № 446 було продовжено строк службового розслідування у зв`язку із великим об`ємом роботи по службовому розслідуванню до 20.10.2024 (том І а.с. 76-77).
20.10.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 500 було змінено члена комісії по службовому розслідуванню, замість помічника командира батальйону-начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_13 в склад комісії введено начальника речової служби логістики військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_15 (том І а.с. 78
Водночас, 20.10.2024, складено акт службового розслідування та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 502 було завершено службове розслідування (п.1 наказу) та накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани (п.3 наказу) за неналежне виконання своїх службових обов`язків(том 1 а.с. 50-61, 39-49).
Згідно з актом службового розслідування від 20.10.2024, в ході службового розслідування встановлено, що «причиною нарахування та надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 всупереч наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, є неналежне виконання своїх посадових обов`язків, відсутність належного контролю за документообігом та робочої взаємодії між начальником фінансово-економічної служби лейтенантом ОСОБА_1 та начальником групи персоналу штабу ОСОБА_8 . Також в ході службового розслідування комісією досліджено пояснення ОСОБА_1 надані у формі пояснювальної записки від 29.08.2024, пояснювальну записку начальника групи персоналу ОСОБА_8 та доповідну записку помічника командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_10 , в якій надано юридичний висновок щодо порядку надання фінансово-економічній службі групою персоналу штабу витягів з наказів.
В акті наведено перелік виявлених порушень щодо неналежного виконання своїх посадових обов?язків начальником групи персоналу штабу старшим лейтенантом ОСОБА_8 , що полягало у несвоєчасному доведенні до начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024, про що свідчить її підпис від 02.08.2024; відсутності у підготовленому групою персоналу штабу наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 327 від 04.07.2024 про преміювання за червень 2024 року інформації про призупинення з 05 червня 2024 року виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , що суперечить наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024.
Водночас, у зазначеному акті вказано на неналежне виконання своїх посадових обов?язків начальником фінансово-економічної служби ОСОБА_1 , яке, на думку комісії, полягло у наступному. Так, згідно підпису на аркуші погодження, проєкт наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024 був погоджений начальником фінансово-економічної служби лейтенантом ОСОБА_1 того ж дня - 15.06.2024. Згідно п. 2.7.20.1. Інструкції з діловодства затвердженої наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024, внутрішнє погодження проєктів документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у розпорядчих документах та дорученнях вищих органів військового управління, проводиться не пізніше ніж у дводенний строк після завершення їх розроблення безпосереднім виконавцем. З погодженого проєкту наказу ОСОБА_1 було відомо, що причиною призупинення виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , було перебування понад чотири місяці на лікуванні і у відпустках для лікування, а також про те, що згідно п. 2 наказу №291 від 15.06.2024 начальника фінансово-економічної служби було зобов?язано виконати пункт 1 цього наказу та призупинити виплату грошового забезпечення з 06.06.2024. Ці обставини продовжували існувати і на час отримання ОСОБА_1 на виконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 327 від 04.07.2024 про виплату премії за червень 2024 року, в якому всупереч наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 була відсутня інформація про призупинення з 06 червня 2024 року виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 .
Також, у акті вказано на відсутність належного контролю з боку начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 за документообігом, зокрема за процесом погодження і підписання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, який за своїм змістом мав безпосереднє відношення до її функціональних обов?язків та напряму стосувався діяльності фінансово-економічної служби, було однією з основних причин того, що допущену при підготовці наказу помилку не було виявлено та усунуто до моменту здійснення платежу.
Водночас, у зазначеному акті вказано, що при визначенні ступеню вини начальника групи персоналу штабу старшого лейтенанта ОСОБА_8 у надлишковій виплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 всупереч наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, слід врахувати, що він діяв в умовах правової невизначеності та відсутності затвердженого нормативно-правовим актом зразка наказу про виплату премії з переліком додатків до нього, а також при відсутності в законодавстві чітко визначеного порядку виготовлення службою персоналу та надання іншим службам, і зокрема фінансово-економічній службі, витягів з наказів які стосуються їх діяльності.
Актом службового розслідування зроблено висновок, що ситуація при якій начальник фінансово-економічної служби не поцікавившись долею погодженого наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 про призупинення виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , бере без «жодних сумнівів» до виконання наступний наказ № 327 від 04.07.2024 про виплату премії за червень 2024 тому ж солдату ОСОБА_3 , який прямо суперечить попередньому, і при цьому не вчиняє жодних дій для з`ясування в робочому порядку причин такої суперечності з розробником обох наказів начальником групи персоналу штабу, є на думку комісії свідченням не належного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.
Також зазначеним актом з`ясовано, що доказом відсутності з боку лейтенанта ОСОБА_1 належного контролю за документообігом та робочої взаємодії з групою персоналу штабу у випадку з надлишковою виплатою грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , є аналогічний випадок з припиненням виплати грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_9 згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №73 від 31.01.2024. Так, зазначено, що в додатках до наказу командира ВЧ № 81 від 02.02.2024 про виплату премії військовослужбовцям НОМЕР_1 за січень 2024, про призупинення виплати грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_9 теж нічого не було зазначено, але в цьому випадку це не призвело до надлишкової виплати йому фінансово-економічною службою грошового забезпечення, що можна пояснити тільки наявністю в цьому випадку відповідного контролю з боку начальника фінансово-економічної служби та належної взаємодії з групою персоналу штабу.
Таким чином, згідно з пунктом 2 зазначеного акту, серед іншого, запропоновано за неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвело до надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 на начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 у відповідності до п. «Б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України накласти дисциплінарне стягнення «догана». Також, пунктом 3 цього акту запропоновано, за неналежне виконання своїх службових обов`язків, на начальника групи персоналу ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_8 у відповідності до п. «А» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України накласти дисциплінарне стягнення «зауваження»(том І а.с.93-104).
Докази ознайомлення позивача з вказаним вище актом в матеріалах справи відсутні.
За результатами службового розслідування командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №502 від 20.10.2024 «Про результати службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 » (надалі, також наказ №502 від 20.10.2024), згідно з пунктом 3 за неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвело до надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , на начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України (том І а.с. 39-45).
Як стверджує позивач, 22.10.2024 о 17:30 год. її ознайомив з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2024 № 502 голова комісії - заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_11 .
Позивач, вважаючи, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності відбулося безпідставно та з порушенням встановленої процедури при вчинення протиправних дій командиром ВЧ НОМЕР_1 , звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (надалі, також - Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі, також Дисциплінарний статут), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (надалі, також Порядок №608).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Так, відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно зі статтею 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Як передбачено статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до п. 1.10 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (в редакції наказу МОУ від 22.04.2021 №104) начальник фінансового органу підпорядковується командиру військової частини і разом з ним несе відповідальність за стан фінансового господарства, забезпечення коштами потреб частини, виконання функцій бухгалтерської служби і своєчасне та правильне здійснення платежів військової частини відповідно до законодавства.
Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлює Інструкція з діловодства у Збройних Силах України затверджена наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40 (надалі Інструкція № 40).
Відповідно до п. 2.7.20.1 Інструкції №40 внутрішнє погодження проєктів документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у розпорядчих документах та дорученнях вищих органів військового управління, проводиться не пізніше ніж у дводенний строк після завершення їх розроблення безпосереднім виконавцем. Проєкти таких документів розглядаються командиром (керівником) військової частин (установи) невідкладно.
Згідно із п. 2.7.20.2 Інструкції №40 погоджувач протягом строків, визначених автором проєкту, повинен ознайомитись із змістом проєкту, завізувати проєкт документа (у разі згоди із запропонованою редакцією тексту документа) або внести зауваження та пропозиції до нього. Проєкт електронного документа вважається погодженим та може бути підписаний лише після того, як його буде завізовано всіма погоджувачами, зазначеними в реєстраційно-моніторинговій картці.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби. За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.
Ураховуючи встановлені законодавцем вимоги щодо дотримання військової дисципліни, суд наголошує на особливості періоду, під час якого виникли спірні правовідносини. Так, у зв`язку з військовою агресією росії проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був продовжений та діє по сьогоднішній день.
У таких умовах особлива відповідальність покладається на військових, оскільки відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності.
Ураховуючи обставини, які склались на цей час у державі, дотримання дисципліни є першочерговим обов`язком всіх військовослужбовців.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Так, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).
Статтею 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).
Отже, накладенню дисциплінарного стягнення на військовослужбовця може передувати проведення службового розслідування.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (пункт 7 розділу І Порядку №608).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 608).

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до змісту наказу №399 від 22.08.2024, підставою для призначення такого розслідування був саме рапорт начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 (вх. №5210 від 07.08.2024).

Згідно зі пунктом 1 Розділу VIII Порядку № 608 у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

З цього приводу суд зазначає, що наказ про призначення службового розслідування № 399 від 22.08.2024 видано з порушенням встановленого строку його видачі в порушення пунктом 1 Розділу VIII Порядку № 608, оскільки крайньою датою його видачі було 10.08.2024.

Щодо доводів відповідача про неможливість дотримання встановленого строку з огляду на перебування військової частини НОМЕР_1 на передньому краї лінії оборони, в умовах постійного ведення бойових дій, то суд зазначає, що Порядок № 608 не передбачає жодних підстав до продовження чи умов для перенесення встановленого строку. Також, відповідачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку щодо порушення строків саме до 22.08.2024 і ведення бойових дій.

Також, суд відхиляє твердження відповідача про те, що порушення вищевказаного строку зумовлено перебуванням штатного помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи капітан юстиції ОСОБА_10 у відпустці, оскільки відповідно до резолюції у нижній частині аркушу рапорту ОСОБА_1 від 07.08.2024 такий було прийнято до виконання 07.08.2024 старшим лейтенантом ОСОБА_16 , а не ОСОБА_10 .

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Щодо доводів позивача про порушення її права на надання пояснень суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 розділу IV Порядку особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані).

Згідно із п. 3 розділу IV Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення та інші.

В матеріалах службового розслідування міститься пояснювальна записка ОСОБА_1 від 29.08.2024 адресована командиру військової частини НОМЕР_1 щодо причин виникнення дебіторської заборгованості солдата ОСОБА_3 перед ВЧ НОМЕР_1 , та повідомлено про необхідність подання встановленим порядком начальнику фінансово-економічної служби витягів з наказів(том І а.с. 130). У правому верхньому куті пояснювальної записки наявна резолюція командира ВЧ НОМЕР_1 «До матеріалів службового розслідування 30.08.2024»

Саме вказана пояснювальна записка була використана в ході службового розслідування, як пояснення ОСОБА_1 отримані в ході службового розслідування.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції № 280 пояснювальна записка письмове пояснення дійсної ситуації, фактів, дій або вчинків військовослужбовця (працівника) на вимогу його командира (керівника), а в деяких випадках з ініціативи підлеглого.

Пояснювальна записка не адресована комісії для проведення службового розслідування, в ній відстунє посилання про надання таких пояснень по факту проведення службового розслідування щодо дебіторської заборгованості солдата ОСОБА_3 на відміну від пояснювальної записки ОСОБА_8 .

Крім того, додаток 10 до Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, затверджених начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем ЗСУ 26.11.2019 року, встановлено бланк отримання пояснень. У вказаному бланку зокрема заповнюється інформація щодо реквізитів наказу про призначення службового розслідування, про роз`яснення прав встановлених статтею 63 Конституції України, дані особи в якої відбирають пояснення та особи, що відбирала пояснення, можливість дати відповіді на конкретні питання.

Також, матеріали службового розслідування доказів ознайомлення ОСОБА_1 із наказом №399 про призначення службового розслідування та з наказами про продовження строку проведення службового розслідування не містять.

Таким чином, суд, вказує, що в ході проведення службового розслідування комісією для проведення службового розслідування не відібрано у ОСОБА_1 пояснення у встановленій формі чим порушено її права передбачені п. 3 розділу IV Порядку.

Що стосується самої суті виявлених під час службового розслідування порушень, слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

З огляду на зміст вищевказаних положень, під час проведення службового розслідування підлягають, зокрема, встановленню та зазначаються у наказі про результати службового розслідування неправомірні дії (бездіяльність) військовослужбовця, причинний зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, а також вина військовослужбовця.

Як встановлено судом вище, за результатами службового розслідування командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №502 від 20.10.2024 «Про результати службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 » (надалі, також наказ №502 від 20.10.2024), згідно з пунктом 3 за неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвело до надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , на начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Таким чином, наказ не містить посилання на конкретну норму права порушену ОСОБА_1 яка б свідчила про неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвело до надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що мотиви наказу № 502 від 20.10.2024 повністю дублюють акт службового розслідування від 20.10.2024.

Як вбачається, з акту службового розслідування від 20.10.2024, «причиною нарахування та надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 всупереч наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, є неналежне виконання своїх посадових обов`язків, відсутність належного контролю за документообігом та робочої взаємодії між начальником фінансово-економічної служби лейтенантом ОСОБА_1 та начальником групи персоналу штабу ОСОБА_8 .

В акті наведено перелік виявлених порушень щодо неналежного виконання своїх посадових обов?язків начальником групи персоналу штабу старшим лейтенантом ОСОБА_8 , що полягало у несвоєчасному доведенні до начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024, про що свідчить її підпис від 02.08.2024; відсутності у підготовленому групою персоналу штабу наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 327 від 04.07.2024 про преміювання за червень 2024 року інформації про призупинення з 05 червня 2024 року виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , що суперечить наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024. Щодо оцінки таких дій комісією, то нею зазначено, що він ( ОСОБА_8 ) діяв в умовах правової невизначеності та відсутності затвердженого нормативно-правовим актом зразка наказу про виплату премії з переліком додатків до нього, а також при відсутності в законодавстві чітко визначеного порядку виготовлення службою персоналу та надання іншим службам, і зокрема фінансово-економічній службі, витягів з наказів які стосуються їх діяльності.

Так, підставою призначення службового розслідування був рапорт позивача від 07.08.2024 у якому вона вказала, що витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністартивно-господарської діяльності) від 15.06.2024 №291 про призупинення виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 з 5 червня 2024 отримала 2 серпня 2024.

Фактично в ході проведення службового розслідування таку обставину було підтверджено та вказано в акті про неналежне виконання своїх посадових обов?язків начальником групи персоналу штабу старшим лейтенантом ОСОБА_8 , що полягало у несвоєчасному доведенні до начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024, про що свідчить її підпис від 02.08.2024.

Таким чином, встановлене за наслідками службового розслідування неналежне виконання функціональних обов`язків начальником групи персоналу штабу старшим лейтенантом ОСОБА_8 понесло за собою притягнення до дисциплінарної відповідальності також начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 .

Тобто, у спірних правовідносинах відсутній причинний зв`язок між діями особи ОСОБА_1 , та негативними наслідками - виникнення дебіторської заборгованості солдата ОСОБА_3 перед військовою частиною НОМЕР_1 .

Надання оцінки правомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності начальником групи персоналу штабу старшим лейтенантом ОСОБА_8 не є предметом цього спору.

В частині висновків акту про відсутність контролю з боку начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 за документообігом, зокрема за процесом погодження і підписання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024, то суд вказує на відсутність норми в акті службового розслідування, яка покладає такий обов`язок на начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 .

Так, положеннями п. 1.4 Інструкції № 280 встановлено, що за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні інших документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах військової частини (установи) відповідають їх командири (керівники).

Персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.

Відповідно до п. 2.8.1.4 Інструкції №280 проєкти наказів командира (керівника) військової частини (установи) та додатки до них візуються виконавцем, який створив документ, керівником структурного підрозділу, в якому його створено, посадовими особами, визначеними у проєкті документа як виконавці завдань, що містяться в ньому, керівником служби діловодства, іншими посадовими особами, яких стосується документ.

Згідно із п. 2.7.20.7 Інструкції №280 документи, які потребують фінансових витрат, підлягають погодженню з відповідним фінансовим органом, фахівець якого письмово зазначає на проєкті документа або, у встановлених випадках, в Аркуші погодження про можливість фінансового забезпечення пропозицій, викладених у документі.

Пунктом 2.7.20.8 Інструкції № 280 встановлено, що розробник документа несе персональну відповідальність за достовірність даних щодо погодження проєкту документа.

Судом встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 291 від 15.06.2024 «Про призупинення виплати грошового забезпечення» вирішено призупинити військовослужбовцю ОСОБА_3 з 06.06.2024 виплату грошового забезпечення.

05.07.2024 ОСОБА_1 було надано до виконання наказ № 327 від 04.07.2024 року про виплату премії військовослужбовцям за червень 2024 року. Додаток 3 до даного наказу містить список військовослужбовців, яким не виплачується премія за червень 2024 року. В цьому списку солдат ОСОБА_3 відсутній. На підставі даного наказу військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 премія була виплачена 08.07.2024.

02.08.2024 ОСОБА_1 було надано на погодження проєкт наказу № 372 від 04.08.2024 року про виплату премії військовослужбовцям за липень 2024 року. Додаток 3 до даного наказу містить список військовослужбовців, яким не виплачується премія за липень 2024 року. В даному списку був зазначений солдат ОСОБА_3 , підставою для позбавлення премії вказано наказ № 291 від 15.06.2024 року про призупинення виплат солдату ОСОБА_3 .

Цього ж дня, 02.08.2024 року, начальником групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_8 було надано начальнику фінансово-економісної служби ОСОБА_1 витяг з наказу № 291 від 15.06.2024(том І а.с. 112).

Слід зазначити, що розробником наказів (та їх проєктів) №291 від 15.06.2024 та № 327 від 04.07.2024 був начальник групи персоналу штабу старший лейтенант ОСОБА_8 .

Таким чином, наказ №327 від 04.07.2024 року суперечив та не враховував наказ № 291 від 15.06.2024. Втім, суд не встановив підстав за яких наказ №327 від 04.07.2024 року не підлягав виконанню позивачем як такий, що підписаний командиром ВЧ НОМЕР_1 , з врахуванням тієї обставини, що про наказ № 291 від 15.06.2024 їй стало відомо 02.08.2024.

Згідно із п. 2.1.6 Інструкції 280, наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

Відповідно до п. 2.8.1.6 Інструкції № 280 накази підписує командир (керівник) військової частини (установи), а в разі його відсутності посадова особа, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Після підписання наказу (директиви, розпорядження) зміни до нього вносяться лише шляхом видання відповідного розпорядчого документа про внесення змін. Якщо наказом відміняється попередній розпорядчий документ, то в розпорядчій частині зазначається пункт, який має починатися зі слів: Визнати таким, що втратив чинність,…. Зміни, що вносяться до розпорядчого документа, оформляються окремим документом, у якого має бути такий заголовок: Про внесення змін до …, із зазначенням дати, номера, назви виду розпорядчого документа, до якого вносяться зміни.

Доказів внесення змін до наказу №327 від 04.07.2024 року відповідачем не надано, тому підстави його невиконання позивачем в частині виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 у ОСОБА_1 були відсутні.

Суд вважає необґрунтованими доводи наведені в акті службового розслідування про наявність підпису на аркуші погодження проєкту наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №291 від 15.06.2024 начальника фінансово-економічної служби лейтенанта ОСОБА_1 15.06.2024 та покликання на п. 2.7.20.1 Інструкції № 280, оскільки, тільки наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими, а не його проєкт, до якого в процесі погодження можуть вноситися істотні зміни (п. 2.8.1.5. Інструкції № 280).

Щодо покликання в ході проведення перевірки на випадок виявлення помилки ОСОБА_1 у наказі командира ВЧ НОМЕР_1 №73 від 31.01.2024 та не виплату грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_9 , то комісією для проведення службового розслідування не відібрано пояснень в цій частині у ОСОБА_1 . Відповідно до пояснень позивача в судовому засіданні, у випадку з ОСОБА_9 витяг з наказу про припинення виплати йому грошового забезпечення їй було надано вчасно. Відтак, судом встановлено, що такий випадок не релевантний спірному.

Таким чином, позивач в межах розгляду цієї справи надала докази, які підтверджують відсутність порушення нею посадових обов`язків.

Водночас, наведені в акті службового розслідування від 20.10.2024 та взяті до уваги під час прийняття спірного наказу №502 від 20.10.2024 факти неналежного виконання своїх службових обов`язків, що призвели до виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в межах розгляду судом цієї справи.

За вказаних обставин, оскільки відсутній склад дисциплінарного проступку щодо дій чи бездіяльності ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України на підставі тих обставин, які були поставлені в їх основу, а не повторне проведення службового розслідування з встановленням складу дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 2 і 3 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Позивач звернувшись до суду з цим позовом просила визнати дії протиправними дій командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності та зобов`язання скасувати п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 502 від 20.10.2024 року. Фактично предметом спору є оскарження позивачем окремих його положень індивідуального акта - п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 502 від 20.10.2024 року.

Отже, з врахуванням приписів статті 2 КАС України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Зважаючи на встановлені обставини в цій справі та наведені висновки, суд дійшов висновку, що відповідач, при прийняті наказу №502 від 20.10.2024 в частині, що стосується ОСОБА_1 , діяв не на підставі та не в спосіб, що визначені законами України, а також необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, з огляду на відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також у зв`язку з порушенням відповідачем процедури проведення службового розслідування, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача, з врахуванням приписів п. 2 частини 1 статті 5 КАС України, є визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №502 від 20.10.2024 Про результати проведення службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника фінансово-економічної служби, лейтенанта ОСОБА_1 та накладення дисціплінарного стягнення у вигляді догани.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з цим позовом позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від такої сплати на підставі Закону України "Про судовий збір".

В свою чергу, у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, 17.02.2025 до суду надійшла заява представника позивача, про стягнення судових витрат з відповідача, згідно якої зазначено, що в процесі судового розгляду адміністративної справи ОСОБА_1 понесені наступні судові витрати, а саме, витрати на професійну правничу допомогу, вартість якої попередньо склала 22000,00 грн., що підтверджується договором № 4 від 29.12.2024 про надання правової допомоги та довідкою від 30.12.2024 про здійснення передоплати за правничі послуги. На підставі наведеного, просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн.

Заявою від 16.03.2025 представником позивача збільшено розмір судових витрат на правову допомогу до 27 000 грн. та додано розрахунок вказаної суми.

17.03.2025 представником позивача направлено до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат з відповідача, згідно яких, останній заперечує щодо стягнення судових витрат з відповідача, та зазначає, що заявлені судові витрати не є співмірними ні складності спору, який не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом, ні реальній залученості адвоката до збирання доказової бази, до підготовки позову, та його реальній участі в судовому розгляді, а матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив значний час. Просить суд, повністю відмовити у задоволення заяви про стягнення судових витрат з відповідача від 17.02.2025, зі змінами внесеними заявою від 16.03.2025, а у разі її задоволення, прошу суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі 300/8569/24.

В судовому засіданні представники сторін подані заяви та заперечення підтримали.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вимогами пункту 2 частини 3 статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно вимог частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, суд звертає увагу, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

У справі WestAllianceLimited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п. 30).

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27000,00 грн подано:

- договір про надання правничої допомоги від 29.12.2024 №4, за яким клієнтом визначено ОСОБА_1 ,, адвокатом Щербінського Р.Л. (том ІІ, а.с.52-56);

- довідку видану 30.12.2024 про те, що адвокат Щербінський Р.Л. отримав від ОСОБА_1 згідно договору про надання правничої допомоги № 4 від 29.12.2024 . гонорар за правову допомогу у справі № 300/8569/24 в сумі 20000,00 грн. Цю суму ОСОБА_1 сплатила готівкою (том ІІ а.с.57);

- розрахунок судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) від 16.03.2025 (том ІІ а.с.88);

- ордер на надання правничої правової допомоги №1089209 від 29.12.2024 (том І а.с.230).

Відтак, позивачем надані документи про понесення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 27000,00 грн, що дає підстави для вирішення судом питання необхідності відшкодування таких витрат.

Однак, суд зазначає, що за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Згідно з вимогами пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №5076 договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відтак, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Так, представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина 1 статті 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

З вищенаведеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Однак, суд звертає увагу на те, що справа № 300/8569/25 є справою незначної складності, а вартість наданих позивачу послуг є завищеною з огляду на вступ адвоката Щербінського Р.Л. в ході розгляду цієї справи з 14.01.2025.

Так, надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає, що предмет спору в даній справі не є складним, дана категорія справ є справами незначної складності та адвокатом під час підготовки до даної справи проаналізовано мінімум законодавства з питань проходження публічної служби військовослужбовцем, оскільки заяви по суті справи позивачем станом на 14.01.2025 було подано.

Крім того, супроводження даної категорії справ не передбачає залучення значного обсягу ресурсів, виконання робіт чи особливої складності оформлення процесуальних документів, а матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Відтак, суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо відсутності акту прийманння-передачі переліку виконаних робіт, рахунку на оплату узгодженого переліку виконаних робіт, які були здійснені при наданні правової допомоги, які в судовому засіданні пояснено адвокатом перебуванням позивача в зоні бойових дій. Втім, позивачем підтверджено понесення витрат довідкою виданою 30.12.2024 адвокатом Щербінським Р.Л.

Відтак, беручи до уваги принцип співмірності, заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, а також виходячи із критеріїв, визначених частинами 1, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, суд вважає, що співмірними і обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у справі № 300/8569/24 в розмірі 5000,00 грн.

Як наслідок, заява представника позивача підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, яка становить 5000,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 502 від 20 жовтня 2024 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 " в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 )

Суддя Микитин Н.М.

Рішення складене в повному обсязі 24 березня 2025 р.