Справа № 520/31041/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р. Справа № 520/31041/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків по справі № 520/31041/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з червня 2022 року по день фактичної виплати 23 травня 2024 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з червня 2022 року по день фактичної виплати 23 травня 2024 року, та одночасно з виплатою компенсувати утриманий податок з доходу фізичних осіб у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, що виплачене на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі № 520/30937/23, з червня 2022 року по 23.05.2024 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, що виплачене на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі № 520/30937/23, з червня 2022 року по 23.05.2024 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що компенсація втрати частини доходу ОСОБА_1 за період його проходження військової служби з червня 2022 по 23 травня 2023 р. є складовою його грошового забезпечення як військовослужбовця, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання Відповідача одночасно компенсувати при виплаті зазначеної компенсації утриманий з Позивача податок з доходів фізичний осіб є помилковим.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначив, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права при розгляді справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Також, відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 23.05.2024 виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 по справі № 520/30937/23 (залишено в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2024) та проведено позивачу нарахування та виплату грошового забезпечення з 02.05.2022 по 30.09.2023, компенсації за невикористані протягом 2021-2023 дні основної та додаткової відпусток, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням за відповідною посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного відповідного (2021, 2022, 2023) року, що не заперечується позивачем.

Отже, суми виплат, що здійсненні на виконання рішення суду були нараховані позивачу та виплачені в місячний термін після встановлення їх судом, затримка у їх виплаті зі сторони регіонального управління відсутня.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначив, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права при розгляді справи в частині задоволення позовних вимог та просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується сторонами.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.09.2023 № 477-ОС, наявного в матеріалах справи, вбачається, що позивача з 30.09.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. (а.с. 14-15)

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі № 520/30937/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо здійснення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 02.05.2022 по 30.09.2023, компенсації за невикористані протягом 2021 2023 рр. дні основної та додаткової відпусток, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням за відповідною посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 02.05.2022 по 30.09.2023, компенсації за невикористані протягом 2021 2023 рр. дні основної та додаткової відпусток, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням за відповідною посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного відповідного (2021, 2022, 2023) року. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення набрало законної сили 20.05.2024.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду відповідач 23.05.2024 виплатив позивачу перераховане грошове забезпечення з 02.05.2022 по 30.09.2023, компенсацію за невикористані протягом 2021-2023 дні основної та додаткової відпусток, одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням за відповідною посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного відповідного (2021, 2022, 2023) року, про що також зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву.

Позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 було порушено строки виплати позивачу грошового забезпечення за період з 02.05.2022 по 30.09.2023, однак не було виплачено йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 19.06.2024 про виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строку їх виплати. (а.с. 19)

Відповідач листом № 09/П-270/265 від 21.06.2024 повідомив позивача про те, що йому було виплачено перераховане грошове забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі № 520/30937/23. Також, у листі відповідач зазначив, що підстави для виплати позивачу компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати відсутні. (а.с. 16-17)

Позивач вважає протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 в нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з червня 2022 року по день фактичної виплати 23 травня 2024 року, тому звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виплати позивачу компенсації втрат доходів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок № 159).

Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту цих норм вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі № 465/322/17 та від 16.11.2022 у справі № 674/22/17.

Крім того, Верховний Суд вже розглядав справи за подібними правовідносинами і у постанові від 15.08.2018 у справі № 653/3356/17 дійшов наступного висновку:

"Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-58цс11, справі № 21-2003а16, та Верховний Суд у справах № 336/4675/17, № 523/1124/17, № 521/940/17.

У цій справі колегією суддів встановлено, що нарахування та виплата позивачу належного грошового забезпечення відбулись у зв`язку із прийняттям відповідачем розпорядчих рішень на виконання судового рішення від 12.03.2024 року у справі № 520/30937/23 за період з 02.05.2022 по 30.09.2023 (сторонами не заперечується).

Несвоєчасне нарахування коштів відбулось з вини органу, що призначає і виплачує грошове забезпечення.

Колегія суддів наголошує, що виплата коштів позивачу здійснена відповідачем за період з 02.05.2022 по 30.09.2023 та зумовлена порушенням строків сплати відповідачем належного грошового забезпечення, що носило триваючий характер.

Тобто, належні позивачу з 02.05.2022 по 30.09.2023 кошти виплачені останньому лише 23.05.2024, тому компенсація, передбачена зазначеним Законом, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не порушення строків виконання рішення суду, як помилково зазначає відповідач.

У аналогічний спосіб спір вирішено у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 264/6796/16.

Зважаючи на те, що заробітна плата (грошове забезпечення) позивачу відповідачем нараховувалась не правильно, в судовому порядку позивачем такі обставини доведені, нарахування і виплату недонарахованого грошового забезпечення на виконання рішення суду відповідачем проведено, а тому в тому числі останньому підлягає виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 08 червня 2022 року у справі № 200/5213/20-а.

Отже, враховуючи, що несвоєчасне нарахування та виплата грошового забезпечення відбулась у зв`язку із неправомірними діями відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 02.05.2022 по 23.05.2024, оскільки рішення суду у справі № 520/30937/23 фактично встановлює факт невиплати належного грошового забезпечення у цей період.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідно визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, що виплачене на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі № 520/30937/23, з червня 2022 року по 23.05.2024 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, що виплачене на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №520/30937/23, з червня 2022 року по 23.05.2024 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Щодо позовних вимог про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Порядком № 44 передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п.4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновків аналогічних з висновками суду першої інстанції, що компенсація втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, що виплачене на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі № 520/30937/23 не є частиною грошового забезпечення військовослужбовців, ця виплата має іншу правову природу та фактично являє собою спеціальний вид відповідальності відповідача за несвоєчасну виплату грошового забезпечення та не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби, а тому не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені Порядком № 44.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є необґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 520/31041/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва