Справа № 520/18423/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р. Справа № 520/18423/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.12.24 по справі № 520/18423/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії від 14.05.2024 № 49 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення трудової діяльності з 14.10.2002 по 07.03.2003 відповідно до ст. 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 довідки про доходи та підтвердження страхового стажу № 7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, № 532133/010560 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015, № 531106/002597 від 04.03.2008 відповідно до ст. 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позову позивач зазначав, що рішення 14.05.2024 № 49 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в перерахунку пенсії, яким не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення трудової діяльності з 14.10.2002 по 07.03.2003 року є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перерахунку пенсії від 14.05.2024 № 49 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення трудової діяльності з 14.10.2002 по 07.03.2003 відповідно до ст. 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 довідки про доходи та підтвердження страхового стажу № 7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, № 532133/010560 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015, № 531106/002597 від 04.03.2008 відповідно до ст. 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1937,92 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 92 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що при призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт". Тому, позовна вимога в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення трудової діяльності з 14.10.2002 по 07.03.2003 відповідно до ст. 24, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" задоволенню не підлягає, оскільки протоколом розрахунку стажу, підтверджується зарахування цього періоду до страхового стажу позивача ще під час первинного призначення пенсії за заявою позивача від 22.06.2022. Заява ОСОБА_1 від 22.06.2022 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровській області. За заявою від 22.06.2022 до страхового стажу ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровській області зараховано період роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт". 09 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії "зміна надбавки" з проханням зарахувати періоди роботи в російській федерації з 2002 року (копія заяви в матеріалах справи). Разом із заявою від 09.05.2024 позивач надав довідки про нараховану заробітну плату та стаж, а саме: довідка № 532133/010560 від 11.11.2015, видана ВАТ "ВО "Технопромекспорт" за період роботи з січня 2003 по березень 2003; довідка № 7706-03/188 від 14.05.2008, видана ЗАТ "Атомбудекспорт" за період роботи з травня 2005 року по червень 2008 року; довідка про доходи фізичної особи за 2013 рік (листопад, грудень) № 2060 від 26.12.2015, видана ВАТ "Об`єднана енергобудівна Корпорація"; довідка про доходи фізичної особи за 2014 рік (січень - вересень) № 2061 від 26.12.2015, видана ВАТ "Об`єднана енергобудівна Корпорація". При цьому, як повідомлялось суду першої інстанції, довідка № 532133/002597 від 11.11.2015 із заявою від 09.05.2024 позивачем не надавалась та відповідачем не розглядалась. Під час первинного призначення пенсії ОСОБА_1 зараховано період роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт", обчислення заробітної плати для розрахунку пенсії можливо виключно за довідкою № 532133/010560 від 11.11.2015, що видана ВАТ "ВО "Технопромекспорт" саме за період роботи позивача з січня 2003 по березень 2003. Законодавчих підстав для зарахування ОСОБА_1 довідки про доходи та підтвердження страхового стажу № 7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, № 532133/002597 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015 немає, оскільки періоди роботи, що у них зазначені до страхового стажу позивача не враховано. Крім того, відповідач зазначає, що первинні документи, які б підтверджували підставу видачі вказаних довідок позивачем не надавались. Надані разом із заявою від 09.05.2024 довідки засвідчені нотаріально, однак, нотаріусом лише засвідчено справжність підпису перекладача ОСОБА_2 , а не нотаріально засвідчено їх копії. Тобто нотаріус лише підтверджує, що підпис зроблено певною особою, а не факти, викладені у документі. З огляду на викладене, довідка № 532133/010560 від 11.11.2015, видана ВАТ "ВО "Технопромекспорт" за період роботи з січня 2003 по березень 2003; довідка № 7706- 03/188 від 14.05.2008, видана ЗАТ "Атомбудекспорт" за період роботи з травня 2005 року по червень 2008 року; довідка про доходи фізичної особи за 2013 рік (листопад, грудень) № 2060 від 26.12.2015, видана ВАТ "Об`єднана енергобудівна Корпорація"; довідка про доходи фізичної особи за 2014 рік (січень - вересень) № 2061 від 26.12.2015, видана ВАТ "Об`єднана енергобудівна Корпорація", що засвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єпіфанцевою Н.В. не є тими документами, що підтверджують страховий стаж та заробітну плату ОСОБА_1 . Враховуючи вказане апелянт зазначив, що надана довідка № 7706-03/188 від 14.05.2008 не відповідає встановленій формі (Додаток 5), не зазначено, що довідка саме для обчислення пенсії, відсутня інформація про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації; надана довідка № 532133/010560 від 11.11.2015 не відповідає встановленій формі (Додаток 5), не зазначено, що довідка саме для обчислення пенсії, не вказано за який період зазначені первинні документи - підстава видачі довідки, відсутня інформація про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації; надані довідки № 2060, 2061 від 26.12.2015 не відповідають встановленій формі (Додаток 5), дані довідки є довідками про доходи фізичної особи, не зазначено первинні документи, на підставі яких видані довідки, відсутня інформація про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, акціонерним товариством "Укрпошта" з 24.02.2022 тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та республіки білорусь. Отжк, на даний час, направлення запиту до компетентних органів Пенсійного фонду російської федерації про підтвердження відповідності сум заробітної плати, зазначених у довідках, первинним документам є неможливим.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скрагу залишити без задоволення, апеляційну скаргу без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 09.05.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою щодо зарахування страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви від 09.05.2024 позивачем надано: довідку про доходи № 7706-03/188 від 14.05.2008; довідку про доходи за 2013 № 2060 від 26.12.2015; довідку про доходи № 532133/010560 від 11.11.2015; довідку про доходи за 2014 № 2061 від 26.12.2015; довідку про підтвердження страхового стажу № 531106/002597 від 04.03.2008; копію трудової книжки 28.07.1980 серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 №22-1, заява позивача передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області згідно з принципом екстериторіальності.

Рішенням від 14.05.2024 № 49 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області відмовлено позивачу перерахунку пенсії.

Мотивуючи свою відмову, пенсійний орган зазначив, що з червня 2023 року Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Обчислення страхового стажу, набутого на території російської федерації, здійснюється відповідно до законодавства України, до страхового стажу зараховуються період роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. Вказано, що за наданими документами страховий стаж складає 36 років 10 місяців 5 днів (враховано по 28.02.2022). До страхового стажу не зараховано період роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт": - за записами трудової книжки від 28.07.1980 серії НОМЕР_1 у зв`язку із виходом України з Угоди; за сканованою копією довідки від 04.03.2008 №531106/002597, яка видана ВАТ "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт" - у зв`язку із виходом України з угоди та недолученням оригіналу довідки.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірним питанням у даній справі є питання правомірності неврахування відповідачем під час перерахунку пенсії позивача періодів роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт", з підстав того, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, якою регулювалось питання пенсійного забезпечення України з Російською Федерацією.

Згідно п.3 ч.1 ст.85, п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року №1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", ;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відтак, при призначенні пенсій громадянам України застосуванню підлягають: норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на відповідні пенсійні виплати; норми міжнародного договору - у разі якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення.

Отже, при вирішенні питання про призначення пенсії громадянину України уповноважений територіальний орган ПФУ має встановити наявність чинного міжнародного договору України, яким встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення. У разі відсутності такого договору застосуванню підлягають норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на призначення відповідного виду пенсії.

Постановою Верховної ради України №1958-ХІІ від 10 грудня 1991 року ратифіковано Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав, підписану від імені України 8 грудня 1991 року у м. Мінську.

У відповідності до статей 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08.12.1991, високі Договірні Сторони гарантують своїм громадянам незалежно від їхньої національної або інших відмінностей рівні права і свободи. Високі Договірні Сторони розвиватимуть рівноправне і взаємовигідне співробітництво своїх народів і держав у галузі політики, економіки, культури, освіти, охорони здоров`я, охорони навколишнього середовища, науки, торгівлі, у гуманітарній та інших галузях, сприятимуть широкому інформаційному обміну, сумлінно і неухильно дотримуватимуться взаємних зобов`язань. Сторони вважають за необхідне укласти угоди про співробітництво у зазначених галузях.

Уряди держав - учасниць Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08.12.1991 року, керуючись статтями 2,4 цієї Угоди, уклали 13.03.1992 року Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають

Відповідно до ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на зарахування до страхового стажу повинна була бути врахована заробітна плата, отримана ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території колишнього СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Відповідно до статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Враховуючи, що визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що за особами, яким в період дії міжнародного договору була призначена пенсія з урахуванням норм такого міжнародного договору, зберігається право на її отримання, оскільки на момент припинення дії міжнародного договору вже існує захищене право особи на пенсійну виплату.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

В той же час, російською федерацією 11.06.2022 прийнято закон №175-ФЗ про денонсацію Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, який набрав чинності 30.06.2022.

Отже, відповідно до ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 російська федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме російської федерації, з 01.01.2023.

Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди.

При цьому, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тобто, навіть у випадку виходу держави-учасниці із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили.

Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за №2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 російської федерації участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації.

Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Листом 12.01.2023 №411/0/2-23/54 Міністерство соціальної політики України підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Міністерство соціальної політики України запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV, а за період по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 вказаного Закону.

Таким чином, до прийняття відповідного нормативно-правового акту при призначенні пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації заробітна плата та страховий стаж для обчислення розміру пенсії враховується наступним чином: заробітна плата за період по 31.12.1991- на підставі довідки про нараховану заробітну плату (дохід), за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Відповідно до абз.5 пп.3 п.2.1 р. II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Позивачем надано до пенсійного органу довідки про доходи та підтвердження страхового стажу № 7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, № 532133/010560 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015, № 531106/002597 від 04.03.2008, однак відповідачем протиправно не враховано їх під час перерахунку пенсії.

Перевірка достовірності виданих документів покладається саме на пенсійний орган, у т.ч. шляхом направлення звернень (запитів) до відповідних установ, організацій, підприємств.

Єдиною підставою для неврахування для перерахунку пенсії позивача довідок про доходи та підтвердження страхового стажу №7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, № 532133/010560 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015, №531106/002597 від 04.03.2008, слугувало саме те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.2023 року, якою регулювалось питання пенсійного забезпечення України з Російською Федерацією. Інших підстав для неврахування вказаної довідки відповідачем не було висловлено.

Заперечень щодо самого змісту цих довідок пенсійним органом у спірному рішенні не зазначено.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008 року, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004 року, п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011 року, п. 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 року тощо.

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 , як і прийняття Постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не може бути обґрунтованою підставою для відмови позивачу у перерахунку його пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату від 03.03.2023 року №26-1/13, виданої центральним архівом міністерства оборони російської федерації, враховуючи те, що вказана довідка стосується грошового забезпечення позивача під час проходження ним військової служби (за період з вересня 1985 року по квітень 1989 року) до прийняття вищезазначених нормативно-правових актів.

Отже, фактично позиція пенсійного органу у спірних правовідносинах суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на зарахування до страхового стажу періоду здійснення трудової діяльності з урахуванням спірних довідок про доходи та підтвердження страхового стажу № 7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, №532133/010560 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015, № 531106/002597 від 04.03.2008 не пов`язане з такими чинниками, як припинення участі в Угоді про гарантування прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, якою регулювалось питання пенсійного забезпечення України з російською федерацією.

Стосовно документів виданих і засвідчених установами російської федерації, колегія суддів зазначає наступне.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04.02.2023 №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з російської федерації та республіки білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023р. №107 документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Разом із тим, Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, російська федерація та республіка білорусь також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2.3 цієї Конвенції).

Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

З огляду на наведені вище, висновки відповідача про не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт" та наданих позивачем довідок про доходи № 7706-03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, №532133/010560 від 11.11.2015, № 2061 від 26.12.2015, № 531106/002597 від 04.03.2008 є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апелянта щодо зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою позивача від 22.06.2022 при призначенні пенсії до його страхового стажу період роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт", відповідно безпідставність висновків суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині вимог, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з наступного.

Позивач оскаржує рішення про відмову в перерахунку пенсії від 14.05.2024 № 49 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, зі змісту якого встановлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 14.10.2002 по 07.03.2003 на Федеральному державному унітарному підприємстві "Зовнішньоекономічне об`єднання "Технопромекспорт". Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт зазначав про допущення ним технічної помилки щодо вказаного.

Отже, вказане не підлягає до врахування при вирішення спору між стооронами, оскільки відповідачем не надано доказів щодо внесення відповідних виправлень після встановлення помилки, вказане рішення пенсійного органу на момент звернення позивача до суду було чинним, в судовому порядку не оскаржене. Відтак у суду відсутні підстави вважати, що спірний період врахований відповідачем до страхового стажу позивача, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів у справі.

Стосовно посилань апелянта на те, що довідка № 532133/010560 від 11.11.2015, видана ВАТ "ВО "Технопромекспорт" за період роботи з січня 2003 по березень 2003; довідка № 7706- 03/188 від 14.05.2008, видана ЗАТ "Атомбудекспорт" за період роботи з травня 2005 року по червень 2008 року; довідка про доходи фізичної особи за 2013 рік (листопад, грудень) № 2060 від 26.12.2015, видана ВАТ "Об`єднана енергобудівна Корпорація": довідка про доходи фізичної особи за 2014 рік (січень - вересень) № 2061 від 26.12.2015, видана ВАТ "Об`єднана енергобудівна Корпорація", що засвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єпіфанцевою Н.В. не є тими документами, що підтверджують страховий стаж та заробітну плату ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до копії розписки-повідомлення № 6434 від 09.05.2024 про прийняття заяви про перерахунок пенсії разом із переліком додаткових документів: довідка № 532133/002597 від 11.11.2015, довідка № 7706- 03/188 від 14.05.2008, № 2060 від 26.12.2015, довідка № 2061 від 26.12.2015 надавались в оригіналі та в нотаріально завіреному перекладі з російської мови на українську, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що: надана довідка № 7706-03/188 від 14.05.2008 не відповідає встановленій формі (Додаток 5), не зазначено, що довідка саме для обчислення пенсії, відсутня інформація про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації; надана довідка № 532133/010560 від 11.11.2015 не відповідає встановленій формі (Додаток 5), не зазначено, що довідка саме для обчислення пенсії, не вказано за який період зазначені первинні документи - підстава видачі довідки, відсутня інформація про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації; надані довідки № 2060, 2061 від 26.12.2015 не відповідають встановленій формі (Додаток 5), дані довідки є довідками про доходи фізичної особи, не зазначено первинні документи, на підставі яких видані довідки, відсутня інформація про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане не було підставою відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 по справі № 520/18423/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.А. Калиновський В.Б. Русанова