Справа № 380/934/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/934/24 пров. № А/857/5624/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 380/934/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ до Львівської митниці про визнання протиправними дій,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїГавдик З.В.
дата складання повного тексту рішення10.01.2025
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Агро Форвард України звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови №UA209230/2023/001887 у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за митною декларацією №23UA26U7, прийняту Львівською митницею;

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/l 00418/1 від 14.07.2023.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 380/934/24 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, корп. літ. 3, оф.401 А) до Львівської митниці (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що банківський платіжний документ №103 від 23.06.2023 року, який подавався до митного оформлення, підтверджує оплату товару за інвойсом №2022-90002868 від 07.07.2023 на суму 76046,50 доларів США.

У зазначеному банківському платіжному документі вказана сплачена загальна сума 139 206,00 доларів США, до якої входить сума оплати товару за інвойсом №2022- 90002868 від 07.07.2023 у розмірі 76046,50 доларів США.

Вказаний банківський документ містить посилання на договір купівлі- продажу №С280120/1 від 28.01.2021 року, проформи Інвойс №90016717 і №90016718 від 22.06.2023 року, дату операції, суму операції, найменування банку відправника і банку отримувача, розрахункові рахунки сторін.

Проформа Інвойс №90016717 від 22.06.2023 стосується придбання позивачем у Продавця товару на загальну суму 39150,00 доларів США, який не має відношення до оскаржуваного Рішення і ввозився на митну територію України за іншою митною декларацією.

Проформа Інвойс №90016718 від 22.06.2023 року стосується придбання позивачем у Продавця Товарів на загальну суму 100056,00 доларів США, з яких було ввезено Позивачем на митну територію України, відображено у інвойсі №2022-90002868 від 07.07.2023 р. і стосуються оскаржуваного рішення Товари на загальну суму 76046,50 доларів США.

Таким чином, банківський платіжний документ №103 від 23.06.2023 року на суму 139206,00 доларів США, який подавався до митного оформлення, містить усю необхідну інформацію для ідентифікації особи платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг, суму платіжної операції та іншу інформацію, необхідну для належного виконання платіжної операції, як це визначено частиною 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», тобто вносячи необхідні відомості у поле «Призначення платежу» позивач вказав інформацію про документи, на підставі яких здійснюється відповідний платіж, в обсязі, достатньому для того, щоб пов`язати його з проведенням розрахунків за товари.

Крім того зазначає, що: статистична вартість товарів, зазначена в декларації країни відправлення, не повинна відповідати фактурній вартості товарів, наведеній у рахунку-фактурі (інвойсі) на умовах поставки FCA; експортна митна декларація не входить до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а її форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і її формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача;

Також позивач вказує, що ненадання до митного оформлення замовлення під номером 11987, яке вказано в рахунку-фактурі (інвойсі) від 07.07.2023 р. №2022-90002868 і проформах інвойс №90016717 і №90016718 від 22.06.2023 року не впливає на митну вартість, позаяк замовлення №11987 є внутрішнім операційним документом продавця, на основі якого склад продавця готує зазначені у замовленні товари до відвантаження позивачу і не є основним документом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість Товарів.

Крім того просить суд урахувати, що зауваження відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення про зазначення в тексті преамбули Додаткової угоди №2 від 20.10.2022 «вирішили укласти дану додаткову угоду №1 до Договору С280120/1» свідчить про технічну помилку при укладенні Додаткової угоди №2 від 20.10.2022 року до Договору С280120/1, що жодним чином не впливає на зміст досягнутих між сторонами Договору домовленостей та правильність розрахунку митної вартості, здійсненого Позивачем.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що декларант подав до митного оформлення платіжний документ від 23.06.2023 на суму 139206,00 дол США, в призначенні платежу міститься загальне посилання на контракт та дві проформи. Згідно гр. 22 МД №23UA26U7 від 13.07.2023 та інвойсу №2022-90002868 від 07.07.2023 загальна сума товарів складає 76046,50 дол. США. Наданий декларантом банківський документ не містить посилання на рахунок-фактуру, згідно якої здійснювалось постачання, та сума платіжного документа не відповідає сумі задекларованих товарів.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.07.2023 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/l 00418/1, в якому в графі 33 зазначені обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості:

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі-МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;

- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:

- у фактурі міститься посилання на замовлення 11987, проте документ з таким номер не надано до митного оформлення;

- у преамбулі Додаткової угоди №2 від 20.10.2022, ... вирішили укласти дану додаткову угоду №1 до Договору С280120/1, проте номер такої угоди платіжному документі зазначено дві проформи, одна проформа до митного оформлення не подавалась, суму зазначену в платіжці не можливо прив`язати до даної поставки;

- вартість зазначена в декларації країни відправлення не відповідає вартості, що вказана у фактурі.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів.

Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів:

1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, ще стосуються оцінюваного товару;

3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

9) виписку з бухгалтерської документації;

10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

11) копію митної декларації країни відправлення;

12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Переклади документів відповідно до вимог ст.254 МКУ

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару вимогу надано:

- документи із заголовками: прайс лист та комерційна пропозиції (ідентичні за змістом, мають іменний характер та обмежений перелік товарних позицій, який повністю ідентичний переліку товарів, що постачається). Зазначене суперечить суті прас-листа; прайс лист який також містить ідентичну копію печатки з підписом, що є на фактурі. В проформах є посилання на замовлення, яке не подавалось;

-висновок експерта неналежної якості, та носить інформативний характер, як стверджує експерт.

Надані на вимогу митного органу додаткові документи, не спростовують виявлені розбіжності, інших документів надано не було.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III.

Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала для т. 1 МД 23UA209230/2023/022924 від 07.03.2023, де вартість такого товару становить 8,707 дол. за кг., № 2 слугувала МД UA 100180/2023/050632 від 02.05.2023 де вартість такого товару становить 25,58 дол. США за кг (даного виду товару та даного імпортера); Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось. Коригування на обсяг партії.

14.07.2023 відповідачем заповнено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/001887, з причин неможливості завершення митного оформлення у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 14.07.2023 № UA209230/2023/001887.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Митного кодексу України ( далі Митний кодекс) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 50 Митного кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 52 Митного кодексу визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин першої третьої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:

у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з статтею 57 Митного кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що 13.07.2023 з метою митного оформлення придбаних Товарів уповноваженим представником декларанта (Позизача) - ПП БРОК-ЮК до Львівської митниці подано Електронну декларацію №23UA26U7. Митна вартість імпортованих Товарів визначена позивачем за основним методом - за ціною договору.

13.07.2023 року до митного оформлення декларантом разом з митною декларацією подано копії документів, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної митної декларації на підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: договору купівлі-продажу №С280120/1 від 28.01.2021 з додатками до нього; додаткової угоди № 1 від 28.12.2021; додаткової угоди № 2 від 20.10.2022; додаткової угоди № 3 від 12.12.2022; додаткової угоди № 4 від 15.06.2023; проформи інвойс №90016717 від 22.06.2023; проформи інвойс №90016718 від 22.06.2023; рахунку-фактури (інвойса) від 07.07.2023 №2022-90002868; квитанції про SWIFT-переказ №103 від 23.06.2023; міжнародної автотранспортної накладної (CMR) 209609009 від 07.07.2023; митної декларації країни відправлення MRN 23ВЕЕ709 від 07.07.2023; митної декларації країни відправлення MRN 23ВЕЕ864 від 07.07.2023; рахунку на оплату послуг з перевезення вантажу №102 від 04.07.2023; довідки про транспортні витрати №NLAL-007451 від 04.07.2023; договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні №П200623/1 від 20.06.2023; Заявки № 4011 від 30.06.2023 до Договору №П200623/1 від 20.06.2023 про надання послуг з перевезення вантажів автомобілі ним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні; пакувального листа (packing list) б/н від 07.07.2023; договору про надання митно-брокерських послуг №1/21 від 18.03.2021; сертифікату про походження товару, засвідченого печаткою Торгово-промислової палати Королівства Бельгія 06.07.2023 за №11; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 20.02.2023 VITAMIN НОМЕР_1 /MG; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 11.05.2023 VITAMIN НОМЕР_1 /MG; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 29.06.2023 ТОСОМІХ 500; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 14.06.2023 ТОСОМІХ 500; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 10.11.2022 ТОСОМІХ 500; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 27.10.2022 ТОСОМІХ 500; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 04.01.2022 BENZOIC ACID; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 05.07.2023 COBALT CARBONATE 5%; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 05.07.2023 L-ISOLEUCINE; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 29.06.2023 COBALT CARBONATE 5%; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 30.06.2023 L-ISOLEUCINE; Сертифікату аналізів (Certificate of analysis) б/н від 03.11.2021 з титульним листом; листа Продавця від 07.07.2023 про термін придатності препарату Бензойна кислота (BENZOIC ACID).

За результатом розгляду перелічених документів, відповідач виніс оскаржуване рішення у якому зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а надані додатково декларантом на запит митного органу документи не містили достовірних всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Також під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості поданого до митного оформлення товару відповідачем виявлено такі розбіжності:

- у фактурі міститься посилання на замовлення 11987, проте документ з таким номер не надано до митного оформлення;

- у преамбулі Додаткової угоди №2 від 20.10.2022, «вирішили укласти дану додаткову угоду №1 до Договору С280120/1», проте номер такої угоди 2;

- в платіжному документі зазначено дві проформи, одна проформа до митного оформлення не подавалась. Суму зазначену в платіжці не можливо прив`язати до даної поставки;

- вартість зазначена в декларації країни відправлення не відповідає вартості, що вказана у фактурі.

Відповідач спірним рішенням збільшив митну вартість наступних Товарів, а саме:

1) препарату ТОСОМІХ 500 (вітамін Е) з заявленої Позивачем митної вартості у 71012,45 доларів США (ціна за одиницю товару 7,8903 доларів США) до 78363,00 доларів США (ціна за одиницю товару збільшилась до 8,7070 доларів США).

2) препарату VITAMIN А 1000 (вітамін А) з заявленої Декларантом митної вартості у 1139,430 доларів США (ціна за одиницю товару 22,7886 доларів США) до 1279,00 доларів США (ціна за одиницю товару збільшилась до 25,5800 доларів США);

В результаті коригування відповідачем митної вартості, вартість імпортованих товарів позивача збільшилась на 7490,12 доларів США, з чим позивач не погоджується, вважає спірні рішення безпідставними та такими, що не відповідають закону.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відносно доводів апеляційної скарги з приводу висновку відповідача про неподання позивачем замовлення на товар, як підставу для коригування митної вартості, то колегія суддів зазначає, що частина 2 статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які заявки чи то замовлення, які окрім того містять інформацію про попередню, а не остаточну ціну. При цьому, зміст зовнішньоекономічного контракту не містить домовленості сторін щодо форми такої заявки усна чи письмова, що не виключає можливості розміщення заявки в усній формі. Крім того, при надсиланні вимоги до декларанта про надання додаткових документів митний орган цей документ не витребував, а його відсутність як підстава для митних консультацій не згадувалася.

Що ж доводів апеляційної скарги з приводу висновків відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугували обставини з приводу того, що у преамбулі додаткової угоди №2 від 20.10.2022 зазначено «вирішили укласти дану додаткову угоду №1 до Договору С280120/1», то колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що таке зазначення свідчить про технічну описку при укладенні додаткової угоди №2 від 20.10.2022 року до договору С280120/1 та жодним чином не впливає на зміст досягнутих між сторонами договору домовленостей та правильність розрахунку митної вартості товару, здійсненої позивачем.

Стосовно ж виявлених відповідачем розбіжностей у декларації країни відправлення та сумі, відображеній у наданому до митного оформлення платіжному документі, то колегія суддів зазначає, що ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

З метою підтвердження задекларованої вартості товару, позивачем надано митному органу разом із декларацією: зовнішньоекономічний договір; проформу інвойс №90016717 від 22.06.2023 на суму 39150 дол.США; проформу інвойс №90016718 від 22.06.2023 на суму 100056 дол. США; рахунок-фактуру (інвойс) від 07.07.2023 №2022-90002868 на суму 76046,50 дол. США; квитанцію про SWIFT-переказ №103 від 23.06.2023 на суму 139206 дол. США.

Відповідно до п.2, 10, 11 зовнішньоекономічного договору купівлі -продажу №С280120/1 від 28.01.2021 року, укладеного позивачем та Імпекстрако ЕНВІ ціна товару визначається окремим рахунком (інвойсом) на відвантаження та є невід`ємною частиною цього договору. Умови поставки товару FCA Ханст опден Берг, Бельгія. Оплата товару здійснюється не пізніше 30 днів від дати відвантаження. Покупець має право здійснити 100% передоплату на основі, виданого продавцем інвойсу.

Пунктом 11 Договору купівлі-продажу, до якого внесено зміни Додатковою угодою №2 від 20.10.2022 року, передбачено, що «не пізніше 30 днів від дати відвантаження Покупець має право здійснити 100% передоплату на основі виданої Продавцем Проформи Інвойсу. Проформа Інвойс не є остаточним комерційним інвойсом, Покупець має право змінити остаточну кількість та найменування товару».

Пунктом 12 Договору купівлі-продажу, до якого внесено зміни Додатковою угодою №3 від 12.12.2022 року, передбачено, що «платежі здійснюються в Євро (EUR)/ доларах (USD) на один з рахунків Продавця згідно з виставленим інвойсом (проформою інвойс) за наступними реквізитами……».

Отож, виставлені проформи інвойси №90016717 від 22.06.2023 на суму 39150 дол. США та №90016718 від 22.06.2023 на суму 100056 дол. США не є остаточними комерційними інвойсами, а є документами які узгоджують вартість товару та обсяг його поставки у межах укладеного зовнішньоекономічного договору та є підставою для здійснення позивачем оплати за товар.

При цьому, як було встановлено судом вище за умовами приведеного договору купівлі-продажу продавець в остаточному комерційному інвойсі при здійсненні фактичної поставки товару має право змінити остаточну кількість та найменування товару.

З матеріалів справи убачається, що поставка товару у спірних правовідносинах здійснювалася позивачем в обсягах за найменуванням, кількістю та вартістю, визначеною у остаточному комерційному інвойсі, яким є рахунок-фактура (інвойс) від 07.07.2023 №2022-90002868 на суму 76046,50 дол. США.

Колегія суддів зазначає, що в ході аналізу документів, які були подані з метою митного оформлення товару, відповідачем не встановлено відмінностей між узгодженою сторонами ціною за одиницю товару, відображеною у попередньо виставлених інвойсах №90016717 від 22.06.2023 та №90016718 від 22.06.2023 для здійснення позивачем попередньої оплати вартості товару та ціною за одиницю товару, яка зазначена в остаточному комерційному інвойсі на фактичну поставку товару, яким є рахунок-фактура (інвойс) від 07.07.2023 №2022-90002868.

Як наслідок відповідач в ході дослідження документів, поданих з метою митного оформлення товару, не встановив відмінностей / розбіжностей між ціною за одиницю товару, яка узгоджена сторонами у попередньо виставлених інвойсах №90016717 від 22.06.2023 та №90016718 від 22.06.2023 та ціною за одиницю товару, яка зазначена комерційному інвойсі на фактичну поставку товару від 07.07.2023 №2022-90002868.

Відносно ж доводів відповідача з приводу того, що платіжний документ не містить відомостей про рахунок-фактуру (інвойс) від 07.07.2023 №2022-90002868, то колегія суддів зазначає, що за умовами приведеного договору передбачено можливість здійснення попередньої оплати за товар.

Відповідно до частини 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

З наданого платіжного документу №103 від 23.06.2023 убачається, що позивач здійснив попередню оплату за договором договору купівлі -продажу №С280120/1 від 28.01.2021 року та виставлених рахунків проформ №90016717 та №90016718 від 22.06.2023 року на всю суму попередньо узгодженої поставки товару.

Проформа інвойс №90016717 від 22.06.2023 стосується придбання позивачем у продавця товару на загальну суму 39150,00 доларів США, який згідно наданих пояснень позивача ввозився на митну територію України за іншою митною декларацією.

Проформа Інвойс №90016718 від 22.06.2023 року стосується придбання позивачем у продавця товарів за певно визначеною кількістю та найменуванням на загальну суму 100056,00 доларів США.

При цьому наданий митному органу банківський платіжний документ №103 від 23.06.2023 року, містить інформацію про сплачену суму коштів у розмірі 139 206,00 доларів США, за весь обсяг узгодженого до поставки товару, як за попереднім інвойсом №90016717 від 22.06.2023 так і за інвойсом №9001671 від 22.06.2023.

Водночас, як встановлено судом з вказаного обсягу узгодженої поставки оплаченого позивачем товару за вказаними попередніми інвойсами від 22.06.2023, позивачем було частково ввезено оплачений товар на митну територію України на суму 76046,50 доларів США згідно комерційного інвойсу №2022-90002868 від 07.07.2023 р.

Як наслідок платіжний документ №103 від 23.06.2023 року серед іншого також підтверджує оплату товару за інвойсом №2022-90002868 від 07.07.2023 на суму 76046,50 доларів США. При цьому обумовлений банківський платіжний документ №103 від 23.06.2023 року на суму 139206,00 доларів США, який подавався до митного оформлення, містить усю необхідну інформацію для ідентифікації особи платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг, суму платіжної операції та іншу інформацію, необхідну для належного виконання платіжної операції, як це визначено частиною 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», тобто вносячи необхідні відомості у поле «Призначення платежу», позивач вказав інформацію про документи, на підставі яких здійснюється відповідний платіж, в обсязі, достатньому для того, щоб пов`язати його з проведенням розрахунків за товари.

В свою чергу, як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.04.2018 у справі № 809/322/17, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Оскільки оплата за товар проводилась на підставі попередньо виставлених проформ інвойсів від 22.06.2023 року, на які міститься посилання у банківському платіжному документі №103 від 23.06.2023 року, то остаточний рахунок-фактура (інвойс) №2022-90002868 від 07.07.2023, виставлений продавцем, жодним чином не міг бути відображений у банківському платіжному документі в якості належного та достовірного документу, який підтверджує ціну, яку декларант сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення, і це відповідає нормам ч. 2 ст. 53 МКУ, якою передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); та якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Отже, банківський платіжний документ №103 від 23.06.2023 року підтверджує здійснену оплату за поставлений товар, що ввозився на митну територію України за митною декларацією №23UA26U7 від 13.07.2023 року, за якою відмовлено у митному оформленні товарів і винесено оскаржуване рішення.

Наданий митному органу зовнішньоекономічний договір, попередні інвойси №90016717 та №9001671 від 22.06.2023 (у яких сторонами досягнуто згоди щодо обсягу, найменування та вартості товару, що є предметом поставки за вказаним договором) з урахуванням відомостей комерційного інвойсу на часткову фактичну поставку товару позивачем на митну територію України №2022-90002868 від 07.07.2023 давали змогу відповідачу пересвідчитися у вартості кожної одиниці товару, яка ввезена на митну територію України та наявності у таких документах розбіжностей. Однак відповідач у приведених вище документах, якими визначено вартість товару, розбіжностей або неточності не виявив.

Верховний Суд у постановах від 07.05.2020 року у справі № 826/10527/17; від 11.06.2019 у справі №813/1755/17; від 29.07.2021 у справі №380/6459/20 зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості. Зокрема, це може мати місце у випадку, коли декларант надав документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту ціни за товар та послуг з транспортування, страхування тощо, вартість яких відповідно до чинного законодавства включена до митної вартості.»

Відповідно до п. 6.2. Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2022 № 296 «Про внесення змін до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» за бажанням Декларанта товари, що ввозяться на митну територію України у складі однієї партії, можуть декларуватись за кількома МД за умови, що фактурна вартість кожної частини партії, отриманої в результаті такого розділення, перевищує суму, еквівалентну 150 євро.

Нормами чинного законодавства України, в т.ч. і Митного кодексу України (надалі по тексту - МК України/МКУ), не передбачено заборони оплати декількох партій товару однією сумою чи одним платіжним дорученням/ інструкцією, так само як не заборонено ввозити товари у складі однієї партії в межах одного договору поставки за кількома митними деклараціями.

Приписи МК України не містять імперативної норми, яка передбачає, що за однією платіжною інструкцією може бути здійснена оплата виключно за ту партію товару, що подається для митного оформлення.

Таким чином, подані декларантом основні та додаткові документи в повній мірі підтверджувати вартість ввезеного позивачем товару згідно інвойсу та фактично оплаченою сумою за платіжною інструкцією.

Отож, позивачем надані всі необхідні документи (як основні, так і додаткові) та пояснення, як того вимагало чинне законодавство України для підтвердження митної вартості Товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині рішення не відповідають встановленим обставинам справи.

Відносно ж доводів відповідача та висновків суду першої інстанції щодо розбіжностей в ціні товару зазначеній у митній декларації країни відправлення, то колегія суддів що у вказаній декларації зазначено статистичну вартість товару в євро, а в рахунку- фактурі (інвойсі) №2022-90002868 від 07.07.2023 в доларах США.

При цьому суд зауважує, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Як уже було зазначено судом, декларантом до митної декларації було надано інвойс, за яким здійснювалась відповідна операція та який є доказом операцій купівлі-продажу товарів та належить до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.

Крім того, суд зазначає, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Суд зазначає, що будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.07.2020 в справі № 825/271/16 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що:

«… митні декларації країни відправлення у відповідності до чинного МК України не входять до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а їх форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і їх формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача; крім того, всі копії митних декларацій країни відправлення, що подавались позивачем, містили відомості про номер контракту, на підставі якого поставлявся товар, номери партій та маркування товару, його вагу, номер замовлення і загальну вартість, що, в свою чергу, є основними реквізитами і даними, необхідними для перевірки заявленої експортером митної вартості. Відповідно, зважаючи на те, що відомості в Митних деклараціях країни відправлення від 24.04.2023 р. №23ВЕЕ163 в частині найменування Товарів, їх кількості, ваги, ціни та інших даних повністю відповідають іншим документам, поданим Позивачем митному органу, вищезазначені доводи Відповідача ніяк не свідчать про не підтвердження Позивачем числових значень митної вартості Товарів. Водночас, зауваження та недоліки щодо відмінностей в номерах рахунків-фактур у поданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення, щодо відсутності відміток Замовника (Позивача) у Заявці №3824/2 від 17.04.2023 року до договору на перевезення вантажу від 09.03.2021 №П090321/1 не є такими, що можуть мати значення для визначення складових митної вартості товару, оскільки в межах даних правовідносин оцінці та дослідженню підлягає вартість поставки товару на митну територію України. Зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі № №804/2584/16 зазначено, що нормами Митного кодексу України визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також' порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Водночас, зазначені розбіжності повинні бути не будь- якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом…»

Крім цього, відповідно до ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від 09 лютого 2010 №113/2010, статистична вартість повинна гуртуватись на вартості товарів та коригуватись так, щоб містити виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені задля доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру.

Відповідно до митної декларації поставка товару здійснювалась на умовах FСА, як встановлено умовами зовнішньоекономічний договором №С15092023.

Згідно статті А9 Правил Інкотермс 2010 щодо FCA продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити упаковку товару, за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі зазвичай прийнято відвантажувати вказаний у договорі товар без упаковки. Продавець може упакувати товар таким чином, як це необхідно для його перевезення, якщо тільки покупець до укладення договору не повідомить продавця про специфічні вимоги до упаковки.

Отже, обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця. Водночас же витрати на транспортування покладаються на покупця.

Також, умовами зовнішньоекономічного договору №С15092023 передбачено, що завантаження товару проводилося зі складу продавця - адреса продавця Belgium, 2220 Heist-Op-Den-Berg-1, Wiekevorstsesteenweg, 38. Страхування товару також не здійснювалося.

Таким чином, в митних деклараціях країни відправлення не могли бути враховані транспортні та страхові витрати що були понесені задля доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру.

Як наслідок колегія суддів погоджується з доводами позивача, що статистична вартість товарів, зазначена в декларації країни відправлення, не повинна відповідати фактурній вартості товарів, наведеній у рахунку-фактурі (інвойсі) на умовах поставки FCA, а тому не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Колегія суддів також зазначає, що заповнення митної декларації країни відправлення знаходиться поза межами компетенції декларанта, та відповідно наявність у ній розбіжностей чи відсутність певних відомостей не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару та засвідчення розбіжностей між документами, позаяк експортна митна декларація не входить до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а її форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і її формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача, а тому аргументи суду першої інстанції у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням наведеного підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом відсутні, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

З оскаржуваного рішення убачається, що митну вартість імпортованого товару визначено за резервним методом 2г згідно ст. 64 МК України.

При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано інформацію щодо рівня митної вартості схожих за характеристиками товарів, митне оформлення яких вже здійснено, визначених відповідно до раніше визнаних (визначених) митних вартостей.

Згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 08.02.2019 в справі №825/648/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Однак, зміст оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів не дає суду можливості встановити які складові вплинули на формування митним органом саме такої ціни, у ньому не наведено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У ньому лише зазначено про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим. Доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем суду не надано.

Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 12 статті 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приведених положень законодавства картка відмови у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митного органу, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації.

Отож картка відмови у митному оформленні є рішенням митного органу, яке впливає на права та обов`язки декларанта та яке може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, подані декларантом відповідно до частини другою статті 53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом з урахуванням умов поставки.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/l 00418/1 від 14.07.2023 та картка відмови №UA209230/2023/001887 у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за митною декларацією №23UA26U7 не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за відсутності повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді сплати судового збору у розмірі 11809,60 грн.

З урахуванням обставин, щодо задоволення позову, суд присуджує на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетного фінансування відповідача у розмірі 11809,60 грн.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 380/934/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ до Львівської митниці про визнання протиправними дій та рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови №UA209230/2023/001887 у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за митною декларацією №23UA26U7, прийняту Львівською митницею та рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/l 00418/1 від 14.07.2023.

Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Львівської митниці (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ФОРВАРД УКРАЇНИ (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, корп. літ. 3, оф.401 А) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11809,60 грн (одинадцять тисяч вісімсот дев`ять гривень 60 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос