Справа № 440/8776/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 р. Справа № 440/8776/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2024, суддя С.О. Удовіченко, повний текст складено 04.11.24 по справі № 440/8776/24

за позовом ОСОБА_1

до Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора , Полтавської обласної прокуратури , Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Полтавської області від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з 26.06.2024;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2024 по дату прийняття рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Полтавської області від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 25.06.2024.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області з 26.06.2024.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2024 по день постановлення рішення в справі у розмірі 158221,53 грн.

Полтавська обласна прокуратура, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що під час проходження співбесіди Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановлено невідповідність витрат і майна прокурора та членів її сім`ї задекларованим доходам у зв`язку з придбанням автомобіля Nissan Qashqai. При цьому, на підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації позивачкою, Полтавською обласною прокуратурою прийнято наказ від 25.06.2024 № 344к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024.

Офіс Генерального прокурора, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 13.09.2021 № 102 запроваджено реформування органів прокуратури. Відповідно до п. 6 розд. ІІ Закону № 113-IX усі прокурори вважаються персонально попередженими у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади. Кадровою комісією № 14 на підставі пункту 11 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Порядку № 221 прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами третьої етапу атестації, з урахуванням виявленого факту недотримання прокурором вимог Закону України "Про запобігання корупції" в частині подання достовірної та в повному обсязі інформації, яка підлягає наданню відповідно до закону, що дає підстави для висновку про невідповідність прокурора вимогам професійної етики та доброчесності прокурора.

В судовому засіданні представник відповідачів підтримала апеляційні скарги, просила їх задовольнити.

Позивач, представник позивача заперечували проти вимог апеляційної скарги, вважали рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, позивач з 2011 працювала в органах прокуратури України, з грудня 2015 обіймала посаду прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області.

19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-ІХ, який, окрім іншого, передбачав обов`язкове проходження атестації діючими працівниками органів прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України наказ № 221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, яким визначено правила та процедуру проведення атестації прокурорів, передбаченої Законом № 113-ІХ.

Позивач звернулась до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

ОСОБА_1 успішно пройшла перші два етапи атестації та була допущена до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

30.04.2024 Чотирнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Наказом керівника Полтавської обласної прокуратури від 25.06.2024 № 344к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 25.06.2024 у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Не погодившись із зазначеним рішенням кадрової комісії та наказом про звільнення позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим на час вчинення оскаржуваних дій законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру".

До Закону України "Про прокуратуру" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX (діє з 25.09.2019).

Зазначеним Законом внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.

Таким чином, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до п.п. 7, 8 п. 22 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX тимчасово, до 01.09.2021 в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення проведення атестації прокурорів відповідно до цього розділу.

Згідно з п. 10 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Пунктом 11 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Відповідно до п. 14 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

На виконання положень розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ Генеральною прокуратурою України 03.10.2019 винесено наказ № 221 "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації".

Згідно з п. 1 розд. І Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Пункт 9 розд. І Порядку № 221 передбачає, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з п. 8 розд. І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно з п. 7 розд. І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернулась до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Відповідно до п. 6 розд. І Порядку № 221 атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними вміннями та навичками; прокурори виконують письмове практичне завдання.

Згідно з п. 11 Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 розд. IV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.

Пунктами 8-11 розділу IV Порядку № 221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

В силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Крім того, пунктом 6 розділу V Порядку № 221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

За результатами проведення співбесіди з позивачкою, рішенням № 2 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 30.04.2024 встановлено, що ОСОБА_1 не пройшла атестацію, з огляду на висновки про невідповідність вимогам професійної етики та доброчесності прокурора.

Підставами для прийняття зазначеного висновку слугували наступні обставини.

Так, в оскаржуваному рішенні кадрової комісії зазначено, що у повідомленні про суттєві зміни в майновому стані від 16.01.2019 прокурор вказала, що з 08.01.2019 їй належить право власності на автомобіль Nissan Qashqai, 2018 року випуску, вартістю 615000 грн. Інформація про цей автомобіль, дату його набуття та вартість також вказана у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), поданій прокурором за 2019 рік.

Отже, згідно із декларацією ОСОБА_1 за 2019 рік, родиною придбано автомобіль Nissan Qashqai, 2018 року випуску, вартістю 615000 грн.

На запитання кадрової комісії про джерела походження коштів на придбання автомобіля прокурор повідомила, що автомобіль було придбано за рахунок доходу сім`ї за 2018 рік у розмірі 609000 грн., коштів накопичених станом на кінець 2017 року у розмірі 104000 грн., та позики, яку її чоловік отримав від своєї матері у розмірі 90000 грн.

Під час співбесіди прокурор також зазначила, що ще одним джерелом походження коштів на придбання автомобіля були подарунки її близьких осіб у загальному розмірі приблизно 25000 грн.

Так, відповідно до декларації за 2018 рік доходи ОСОБА_1 становили 325700 грн., доходи її чоловіка - 152133 грн., у загальному розмірі дохід сім`ї - 479833 грн., при цьому після відрахування сум податків сукупно такий дохід становить приблизно 392000 грн.

Позивач під час співбесіди погодилася, що сукупний дохід її та чоловіка за 2018 рік становив орієнтовно 390000 грн.

При цьому, серед джерел походження коштів на придбання автомобіля позивачка зазначила всі доходи за 2018 рік, пояснивши, що у звітному періоді сім`я жила скромно, середньомісячні витрати складали 3000-3300 грн.

Втім, такі пояснення кадровою комісією були розцінені критично, оскільки зазначений розмір середньомісячних витрат на сім`ю з трьох людей є меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 2018 рік.

Отже, після вирахування сукупного розміру прожиткового мінімуму для позивачки та членів її сім`ї з вказаних у декларації за 2018 рік доходів, загальний розмір фактично отриманого сукупного доходу сім`ї у 2018 році (після вирахування податків із заробітної плати), які могли бути заощаджені для придбання автомобіля, становив приблизно 330000 грн.

Стосовно коштів, накопичених станом на кінець 2017 року у розмірі 104000 грн. у ході проведення співбесіди позивачка пояснила, що у декларації за 2017 рік нею зазначені грошові активи у вигляді готівкових коштів та коштів, розміщених на банківських рахунках, у сукупному розмірі 104700 грн.

На запитання кадрової комісії чому в декларації за 2018 рік розмір її та її чоловіка грошових активів збільшився на 27334 грн. (до 132034 грн), позивачка повідомила, що грошові активи за 2018 рік були сформовані за рахунок грошових активів, зазначених у декларації за 2017 рік, та доходів її та її чоловіка у 2018 році.

Комісією враховано, що під час співбесіди позивачка повідомила, що помилково не задекларувала всі свої доходи та доходи її чоловіка як грошові активи у декларації за 2018 рік.

Отже, у разі декларування за 2018 рік доходів як грошових активів (за вирахуванням податків та прожиткового мінімуму), загальний розмір таких грошових активів мав би складатися з цих доходів і грошових активів, задекларованих за 2017 рік.

Таким чином, для придбання автомобіля могли бути використані лише грошові активи у розмірі 104700 грн., що були зазначені у декларації за 2017 рік.

Також, під час проведення співбесіди позивачка надала комісії копію договору позики від 04.01.2019, укладеного між її чоловіком ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 , для підтвердження отримання у позику грошових коштів у розмірі 90000 грн., та пояснення родичів щодо здійснених подарунків позичці до дня народження у грошовій формі на загальну суму приблизно 25000 грн.

Так, з урахуванням наведеного, загальний розмір коштів, наявних у позивачки та членів її сім`ї, на момент придбання автомобіля складав: доходи за 2018 рік приблизно 330000 грн.; грошові активи за 2017 - 104700 грн.; кошті, отримані чоловіком у позику - 90000 грн.; кошти, отримані як подарунки - 25000 грн.

Комісія дійшла висновку, що розмір цих коштів не міг бути достатнім для придбання задекларованого позивачкою автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску, з огляду на що остання не надала підтвердження законності джерел походження коштів на придбання автомобіля Nissan Qashqai, 2018 року випуску, вартістю 615000 грн.

Також Чотирнадцятою кадровою комісією встановлено надання позивачкою недостовірної інформації про розмір грошових активів у декларації за 2018 рік.

Так, у декларації за 2018 рік позивачка вказала, що сукупний розмір грошових активів, які належать їй та її чоловіку, становив 132034 грн., під час співбесіди з Комісією вона повідомила, що помилково не задекларувала весь свій дохід та дохід її чоловіка як грошові активи у декларації за 2018 рік, тому що вони фактично його не витрачали, а відкладали на придбання автомобіля.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції" (в редакції, яка була чинна станом на день подачі прокурором декларації) за 2018 рік у декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі, готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках.

Не підлягають декларуванню наявні грошові активи, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Враховуючи розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 1762 грн., за 2018 декларуванню підлягали всі грошові активи, обсяг яких перевищував 88100 грн.

Згідно з п. 50 Роз`яснень щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 № 3 (зі змінами та доповненнями), які були чинними на момент подання прокурором декларації за 2018 рік, у декларації зазначаються ті грошові активи, у тому числі готівкові кошти, суб`єкта декларування або членів його сім`ї, які наявні в них станом на останній день звітного періоду.

Отже, позивачка мала вказати у розділі 12 "Грошові активи" декларації за 2018 рік усі належні їй та її чоловіку грошові активи станом на 31.12.2018.

Як зазначено вище, після вирахування податків та прожиткового мінімуму приблизний розмір сукупного доходу сім`ї позивачки за 2018 рік становив більше 300000 грн.

З урахуванням пояснення позивачки, що у 2018 році вона та члени її сім`ї майже не витрачали грошові кошти, цей дохід мав залишатися у вигляді заощаджень станом на 31.12.2018, оскільки вже 08.01.2019 здійснені витрати на придбання автомобіля, з огляду на що прокурор мала задекларувати ці кошти як грошові активи у декларації за 2018 рік, однак не зробила цього.

Під час прийняття рішення Чотирнадцята кадрова комісія врахувала, що ОСОБА_1 визнала свою помилку при недекларуванні грошових активів у декларації за 2018 рік у розмірі понад 300000 грн., що становило більше 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 2018 рік.

Разом з тим, на думку Чотирнадцятої кадрової комісії, неповне декларування прокурором грошових активів у такому розмірі є істотним порушенням правил декларування, оскільки згідно з вимогами Кодексу України про адміністративні правопорушення може бути підставою для притягнення суб`єкта декларування до адміністративної відповідальності.

Наведені обставини за висновками кадрової комісії породжують обґрунтований сумнів у відповідності витрат і майна позивачки та членів її сім`ї задекларованим доходам та у дотриманні позивачкою вимог Закону України "Про запобігання корупції" в частині подання достовірної та в повному обсязі інформації, яка підлягає наданню відповідно до закону.

Беручи до уваги викладене, Чотирнадцята кадрова комісія дійшла висновку про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора.

Відповідно до п. 12 Порядку № 233 рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

При цьому, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критерія ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

Слід зазначити, що завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

Визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушенню вимог професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної етики чи доброчесності).

Також, при вирішенні спірних правовідносин необхідно враховувати, що оцінка професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ) - це суб`єктивне відображення інформації про прокурора, отриманої в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті КДКП, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади, через яку може виникнути обґрунтований сумнів щодо доброчесності першого.

Так, зі змісту оскаржуваного кадрової комісії встановлено, що причинами для прийняття рішення про не проходження позивачкою атестації стали висновки комісії про недотримання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в частині подання достовірної та в повному обсязі інформації, яка підлягає наданню відповідно до закону.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком кадрової комісії та вважає рішення, прийняте за результатами проходження ОСОБА_1 третього етапу атестації обґрунтованим, мотивованим і таким, що достатньою мірою дає смогу зрозуміти обставини, на основі яких воно було прийнято.

Водночас, колегія суддів зазначає, що на етапі проходження співбесіди позивачка не навела переконливих доводів на спростування висновків кадрової комісії щодо неповного декларування сум грошових активів за 2018 рік.

Не наведені такі доводи позивачкою і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 2 від 30.04.2024 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 є таким, що прийнято у межах, спосіб та порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

Також варто зауважити, що, подавши заяву про переведення та намір пройти атестацію, позивачка була ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації та погодилась на їх застосування. Тобто, позивачка розуміла наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-IX. В іншому разі позивачка мала повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого вона не зробила.

Законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що оскаржуваний наказ про звільнення позивачки виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на що позовні вимоги щодо визнання його протиправним та скасування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення на посаді прокурора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування рішення комісії про неуспішне проходження прокурором атестації та наказу про звільнення, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Проте, суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 по справі № 440/8776/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 03.04.25.