Справа № 520/156/25
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року № 520/156/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням заробітної плати працівників прокуратури.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром. З під., 2 пов.; ) провести перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1 789-Х1І з 01.01.2022 року, з розрахунку 70 % від розміру заробітної плати згідно з довідкою Харківської обласної прокуратури № 21-104 від 09.07.2024 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, виданої ОСОБА_1 , відповідно до якої розмір заробітної плати за нормами чинними на 01.01.2022 за відповідною посадою старшого прокурора прокуратури району складає 60666.66 грн., без обмеження максимального розміру заробітної плати для перерахунку пенсії за вислугу років та проводити виплати перерахованої пенсії за вислугу років без обмежень граничного (максимального) розміру виплати перерахованої пенсії

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022. м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.: ) виплатити ОСОБА_1 зареєстрований: АДРЕСА_2 РНОКІІІІ: НОМЕР_1 різницю суми між нарахованою після перерахунку пенсією та фактично отриманою ним пенсією, починаючи з 01.01.2022/

Позов аргументовано тим, що позивач вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням заробітної плати працівників прокуратури.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства. Також, зазначив, що підстав для перерахунку пенсії позивачу у відповідача немає. Враховуючи викладене, просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Також позивач надав до суду письмові пояснення, щодо необґрунтованості на думку позивача наведених відповідачем у відзиві заперечень, в яких просить суд визнати доводи ГУ ПФУ, такими, що не спростовують доводи позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 26 серпня 2014 позивач перебуває на обліку в Новобаварському відділенні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру 1991 року № 1789-ХІІ.

Наказом прокурора Харківської області від 15 серпня 2014№ 1595-к ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Червонозаводського району м. Харкова та з органів прокуратури Харківської області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру у відповідній редакції. Ці відомості містяться у пенсійній справі позивача.

Пенсію за вислугу років ОСОБА_1 було призначено відповідно до Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 з наступними змінами та доповненнями, в редакції Закону, що діяла на час звернення за призначенням пенсії, а саме згідно зі ст. 50-1 цього закону у розмірі 70% від суми місячної зарплати позивача.

У 2020 році позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10703/2020 від 22 вересня 2020 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії були задоволені. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 20 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області від 17.07.2020 № 43 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеної пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру з 16.07.2020. відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. у редакції чинній на момент призначення пенсії, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р( 11)2010 та постановою Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017 щодо розміру заробітної плати (грошового забезпечення) працівників органів прокуратури, з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06.00.2017, відповідно до довідки прокуратури Харківської області № 18-177 від 12.03.2020. виходячи з розміру 70 відсотків суми заробітної плати.

Судове рішення набрало чинності 14.12.2020

З грудня 2020 позивач отримує пенсію у розмірі 20 527.40 гри.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Харківської обласної прокуратури із заявою про отримання довідки про розмір заробітної плати для перерахунку пенсії.

09.07.2024 за № 21-104 Харківською обласною прокуратурою була видана довідка про розмір

заробітної плати ( грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.01.2022 за відповідною (прирівняною) посадою старший прокурор прокуратури складає:

Посадовий оклад - 40 000.00 грн.

Надбавка за вислугу років 30% - 12 000,00 грн.

Матеріальні допомоги:

- для оздоровлення - 4 333,33 грн.

- для вирішення соціально-побутових питань - 4 333.33 грн.

Усього грошове забезпечення складає: 60 666.66 грн.

У липні 2024 та у серпні 2024 позивач звертався з відповідними заявами до відповідача щодо проведення перерахунку пенсії, на підставі отриманої довідки, однак з формальних підстав, заяви не були розглянуті відповідачем, перерахунок проведений не був.

У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: - обставина встановлена судовим рішенням; - судове рішення набрало законної сили: - у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі. (Постанова КАС ВС від 6 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21). Звільнення від доказування преюдиційних обставин, тобто тих, які встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, відбувається в разі розгляду справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наявність такої підстави звільнення від доказування зумовлено тим, що особа, яка мала можливість спростувати ту чи іншу обставину в іншому процесі та не зробила цього, не може спростовувати цю обставину й під час розгляду адміністративної справи.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні па конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Це право, відповідно до частини 2 стані 46 Конституції України, гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується частиною 2 стані 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/20І0. від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010, від 11 жовтня 201! року № 10-рп/2011).

Зазначена позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ССПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" СС11Л зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6. частини другої статті 9, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування. їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

У абзаці 14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року у справі №1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99. від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002. від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Так, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Так, Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10703/2020 від 22 вересня 2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було підтверджено право позивача на перерахунок пенсії відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 та норм Закону України Про прокуратуру, і що підставою для проведення перерахунку пенсії є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

Статтею першою Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-Х1І.

Приписами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789- XII визначено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються органами Пенсійного фонду України і виплачуються в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно із частиною дванадцятою вказаної статті Закону № 1789-ХН обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що Існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІ1).

Розділ XII Прикінцеві положення Закону № 1697-УІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року. Водночас з 15 липня 2015 року втратив чинність Закон № 1789-ХІ1 (крім пункту 8 частини першої статті 15. частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49. частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів).

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-УЦІ Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 76-VIII). яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 5СЬ 1 Закот № 1789-ХІІ (діяла до 15 липня 2015 року) та частину двадцяту статті 86 Закону № 1697-УІІ (набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України Про прокуратуру.

Законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року делегував Кабінету Міністрів України, який впродовж 2015-2019 років не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

13 грудня 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої стати 86 Закону № 1697-УІІ ухвалив Рішення № 7-р(ІІ)/2019, яким:

- визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-УІІ зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

- положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-УІІ зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

До того ж Конституційний Суд України установив такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону № 1697-УІІ зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону № 1697-УІІ підлягає застосуванню в первинній редакції:

20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що частина 20 статті 86 Закону № 1697-УІІ (в первинній редакції, якою визначено умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури) на підставі рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 набрала чинності 13.12.2019 та підлягає застосуванню, починаючи з цієї дати. Зазначена норма закріплена у частині другій статті 152 Конституції України, згідно з якою закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Також суд зазначає, що законодавець, визначаючи обсяг соціальних гарантій прокурорів, передбачив принцип, відповідно до якого призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько- слідчих працівників.

Згідно матеріалів справи, пенсію за вислугу років позивачу було призначено відповідно до Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 з наступними змінами та доповненнями, в редакції Закону, що діяла на час його звернення за призначенням пенсії, а саме згідно зі ст. 50-1 цього закону у розмірі 70% від суми місячної зарплати.

З часу звільнення з органів прокуратури у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, а саме, з 15 серпня 2014 року, позивач не працював, що підтверджується як даними Податкової інспекції, так і Пенсійного фонду України, оскільки з цього часу не сплачувався ЕСВ, крім цього, ні яких змін до пенсійної справи позивача не вносилося.

Тому застосування відповідачем до спірних правовідносин частину 15 статті 86 Закону № 1697-VII, що з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є помилковим.

Водночас частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України).

Пунктом 1 частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, І просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, ЇЇ права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 КАС України).

За змістом частин третьої та четвертої цієї ж статті звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти. неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Також статтею 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, СУД не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Крім цього судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга статті 14 КАС України).

Отже у випадку якщо особа вважає, що її права, свободи або законні інтереси порушенні, зокрема, неповнотою, неясністю, суперечливістю чи відсутністю законодавства, яке регулює спірні відносини вона може звернутися до суду за захистом, а суд в свою чергу може розглянути справу безпосередньо на підставі Конституції України, та у випадку встановлення факту порушення захистити права та свободи такої особи шляхом застосування норм Конституції України як норм прямої дії або визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 22 Конституції України законодавцю не дозволено звужувати зміст та обсяг наявних прав і свобод під час ухвалення нових законів або внесення змін до чинних законів.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5- р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Також, у Рішенні від 20 березня 2024 року № 2-р(ІІ)/2024, досліджуючи питання відповідності оспорюваних приписів Закону № 3668-У1, частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України керувався, зокрема, своєю юридичною позицією, викладеною в Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018, за якою зі змісту приписів частини третьої статті 22 Конституції України випливає заборона ухвалювати нові закони або вносити зміни до чинних законів, що звужують зміст та обсяг наявних конституційних прав і свобод людини, „ якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 йдеться про те, що судовий захист прав і свобод людини І громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, Ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України № ІЗ-рп/24).

Конституційний Суд вважає за необхідне зазначити, що загальноприйнято вважати, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи.

Також, із частини першої статті 8 Конституції України як імперативу правовладдя („в Україні визнається і діє принцип верховенства права) випливає вимога юридичної визначеності. Юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна додержувати взятих на себе зобов`язань щодо людей або виконувати їм обіцяне [принцип „правомірного сподівання] [Доповідь про правовладдя, схвалена Свропейською Комісією „За демократію через право (Венеційська Комісія), CDL-AD(2011 )003rev, § 48].

Складником принципу юридичної визначеності як вимоги правовладдя є принцип правомірних сподівань (legitimate expectations), який, за тлумаченням Венеційської Комісії, виражає Ідею, що органи публічної влади повинні додержуватись не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених [у особи] сподівань; згідно з доктриною правомірних сподівань - ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх правомірних сподівань [Спеціальне Дослідження Венеційської Комісії „Мірило правовладдя, CDL-AD(2016)007, пункт 11.В.5.61].

У контексті цього конституційного провадження юридичну визначеність за доктриною правомірних сподівань слід розуміти як право особи розраховувати не лише на стабільність приписів актів права, чітке розуміння юридичних наслідків їх застосування, а також на послідовність законодавця в питаннях регулювання соціального захисту осіб, відповідно до їхнього юридичного статусу.

У своїх рішеннях, Конституційний Суд України під час розгляду справ ураховує чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України, та практику тлумачення й застосування цих договорів відповідними міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна, зокрема Європейським судом із прав людини.

Згідно із частиною другою статті 8 Європейської Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права на повагу до приватного і сімейного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приписи статті 41 Конституції України щодо права кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (частина перша) та заборони протиправного позбавлення права власності (частина четверта) є співвідносними з приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений його/її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, що їх визначено законом і загальними принципами міжнародного права (абзац перший).

Здійснюючи тлумачення статті 1 Першого протоколу до Конвенції як невіддільної її частини, Європейський суд із прав людини виснував, що доктрину правомірних сподівань (legitimate expectations) застосовують у контексті захисту права власності відповідно до гарантій, що їх містить стаття 1 Першого протоколу до Конвенції. Задля того, щоб сподівання було правомірним, воно має бути конкретнішим, ніж лише надія, та має базуватися на нормі права або юридичному акті, наприклад такому, як судове рішення [рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 28 вересня 2004 року (заява № 44912/98), § 49; у справі Saghinadze and Others v. Georgia від 27 травня 2010 року (заява № 18768/05), § 103; у справі Belane Nagy v. Hungary від 13 грудня 2016 року (заява № 53080/13), § 75].

За практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на пенсію як, майно, і коли суму допомоги зменшують - це може становити втручання у власність, яке має бути обґрунтованим [рішення у справі Kjartan Asmundssonv. Iceland від 12 жовтня 2004 року (заява № 60669/00), § 39; у справі Valkov and Others v. Bulgaria від 25 жовтня 2011 року (заяви №№ 2033/04, 19125/04, 19475/04, 19490/04, 19495/04, 19497/04, 24729/04, 171/05 і 2041/05), § 84; у справі Grudic v. Serbia від 17 квітня 2012 року (заява № 31925/08), § 72]; "понад те, будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном може бути поясненним лише тоді, коли воно відповідає правомірному суспільному (або загальному) інтересу", „крім того, стаття 1 Першого протоколу вимагає, щоб будь-яке втручання було слушно домірним поставленій меті [рішення у справі Веіапе Маду у. Нищагу від 13 грудня 2016 року (заява № 53080/13), § 113, §115].

Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформулював низку юридичних позицій, що є застосовними й у цій справі, а саме: - „ незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності)" (абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020);

Посилання відповідача у відзиві на правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.12.2020 справа № 580/4923/19, як преюдиційну є помилковим, оскільки з матеріалів вищевказаної справи вбачається, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду було ухвалено 15.03.2019 року, тобто до постановлення 13.12.2019 року Конституційним Судом України Рішення № 7-р(П)/2019, яким суд:

- визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

- положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-УІЇзі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно- правових актів висловлював Конституційний Суд України у інших рішеннях. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № З-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи Іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Верховний суд неодноразово зазначав, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має. бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Крім цього суд приходить до висновку, що посилання відповідача у відзиві на наявність аналогічної до спірних правовідносин правової позиції викладеної Верховним судом в ухвалі від 04.02.2021 року у справі № 400/6132/20 є безпідставним. Так, у вищезазначеній ухвалі суд відмовив у відкритті касаційного провадження, однак в наступному ухвалою від 12.08.2021 року було відкрито касаційне провадження по вищевказаній справі. Вказана справа Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду не розглянута. Суд вважає, що справа не є релевантною, оскільки предмет правовідносин не є дотичним до заявлених ОСОБА_1 позовних вимогам.

У зразковій справі 560/2120/20 Велика Палата Верховного Суду погодилась з рішенням суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача. Також Суд вказав, що це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є: вимога зобов`язати відповідача перерахувати пенсію відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XІІ або статті 86 Закону №1697-VII; звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії після 13 грудня 2019 року. Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права: а) позивачем є особа, яка отримує пенсію, призначену відповідно до Закону № 1789-ХII або Закону № I697-V1I; б) предметом спору є перерахунок пенсії відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-УІІ після ухвалення Рішення КСУ № 7- р(ІІ)/2019.

Суд зазначає, що застосовною до спірних правовідносин є позиція, викладена у постанові КАС ВС від 10.01.2024 № 240/4894/23 щодо застосування принципу, відомого як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою), що означає "у вагомих сумнівах - на користь людини". Також Верховний Суд відзначає, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.

Відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(І1)/2019 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Таким чином, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до статті 50-1 Закону №!789-ХII щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80, 70 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при перерахунку призначеної працівнику прокуратури пенсії, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а положення частини другої статті 86 Закону України 14.10.2014 № 1697-УП Про прокуратуру (далі - Закон № 1697-УІІ), якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, то при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Такий правовий висновок викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20.

Законом України від 27.03.2014 № 1166-//ІІ Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні у статті 50-1 Закону № 1789-ХІ1 у частинах другій і п`ятій цифри 80 замінено цифрами 70.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VI11 Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у статті 50-1 Закону № 1789-ХПу частинах другій та п`ятій цифри 70 замінено цифрами 60.

Як зазначено у пенсійній справі, та незаперечувалось жодного разу відповідачем, позивачу у відповідності до вимог закону 26 серпня 2014 року була призначена пенсія у розмірі 70 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії.

При цьому положеннями ст.ст. 22. 58 Конституції України гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тому при перерахунку пенсії позивача має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії з урахуванням рішення суду.

На підставі Постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури і довідок (інформації) про заробітну плату, у тому числі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури, якою внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 та підвищено посадові оклади і змінено розмір надбавок за класні чини працівникам органів прокуратури.

Суд зазначає, що за загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми Закону, який діяв на час призначення пенсії.

Такий правовий висновок узгоджується з принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії заборонено Конституцією та Законом.

Верховний суд зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-VI Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй практиці визнає, що право на пенсію входить до поняття майно в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини. Це означає, що пенсійні права, включаючи пенсії прокурорів, підлягають захисту як власність.

У рішенні у справі Кечко проти України (2006 рік) ЄСПЛ постановив, що невиплата пенсії, на яку заявник мав законне право за національним законодавством, порушує статтю 1 Першого протоколу. Це рішення підкреслює обов`язок держави забезпечувати виплату пенсій відповідно до встановлених законодавством норм.

Таким чином, практика ЄСПЛ у справах Б. проти Швейцарії (В. V. Switzerland), Філозофенко проти України (Filozofienko v. Ukraine), Папачела та Amazon S.A. проти Греції (Papachela and Amazon S.A. v. Greece) підтверджує, що пенсійні права, включаючи права прокурорів, захищені статтею 1 Першого протоколу як майно, і держава зобов`язана забезпечувати їх дотримання.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи відзив на позов, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій та рішень.

Суд зазначає, що враховуючи відомості довідки Харківської обласної прокуратури № 21-104 від 09.07.2024 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, яка видана ОСОБА_1 і відповідно до якої розмір заробітної плати за нормами чинними на 01.01.2022 р. за відповідною посадою старший прокурор прокуратури району складає 60666.66 грн., позивач має право на перерахунок розміру пенсії з розрахунку 70% від розміру чинної заробітної плати/грошового забезпечення за відповідною посадою прокурора, визначеної відповідно до довідки Харківської обласної прокуратури № 21-104 від 09.07.2024, без обмежень максимального розміру заробітної плати/грошового забезпечення для перерахунку пенсії та без обмежень максимального розміру виплати перерахованої пенсії за вислугу років з 01.01.2022.

У практиці ЄСПЛ ефективний засіб захисту в адміністративних справах є важливим аспектом забезпечення прав заявників, особливо в контексті статті 6 (право на справедливий судовий розгляд) та статті 13 (право на ефективний засіб правового захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд наголошує, що ефективний засіб у адміністративних справах має забезпечити не лише формальний доступ до суду, а й реальну можливість захистити свої права в розумний строк.

У справі Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland. 2000) суд наголосив, що засіб захисту має бути доступним для особи, яка страждає від надмірної тривалості провадження, і забезпечувати реальне відновлення її прав.

У справі Дорани проти Ірландії (31.07.2003) Суд зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (2008 року). Суд витлумачив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У справі Рисовський проти України (Rysovskyy v. Ukraine, 2011), зазначено, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Підсумовуючи визначені ССПЛ критерії ефективного засобу захисту в адміністративних справах, необхідно зазначити, що засіб захисту має бути таким, щоб особа могла реально використати його для відновлення своїх прав. Це означає, що процедура має бути зрозумілою, доступною і не обтяжливою, засіб має забезпечити можливість скасувати незаконні дії чи рішення адміністративного органу або отримати компенсацію за заподіяну шкоду. Держава зобов`язана не лише створювати правові механізми, але й забезпечувати їхню ефективність у реальних умовах.

Однак відповідач, діючи всупереч приписів 19 Конституції України. Закону України Про прокуратуру та Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019, порушив приписи діючого законодавства України та своєчасно не проводив перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати працівників прокуратури.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідно до визначених законом повноважень, не позбавлено можливості витребувати необхідну інформацію або документи, які потрібні для розгляду заяв позивача по суті.

Суд зазначає, що вказані дії відповідача є протиправними та такими, що порушують право позивача, на отримання перерахунку пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати працівників прокуратури у визначеному законодавством розмірі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням заробітної плати працівників прокуратури.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром. З під., 2 пов.; ) провести перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1 789-ХІІ з 01.01.2022 року, з розрахунку 70 % від розміру заробітної плати згідно з довідкою Харківської обласної прокуратури № 21-104 від 09.07.2024 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, виданої ОСОБА_2 , відповідно до якої розмір заробітної плати за нормами чинними на 01.01.2022 за відповідною посадою старшого прокурора прокуратури району складає 60666.66 грн., без обмеження максимального розміру заробітної плати для перерахунку пенсії за вислугу років та проводити виплати перерахованої пенсії за вислугу років без обмежень граничного (максимального) розміру виплати перерахованої пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022. м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.: ) виплатити ОСОБА_1 зареєстрований: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 різницю суми між нарахованою після перерахунку пенсією та фактично отриманою ним пенсією, починаючи з 01.01.2022.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Заічко О.В.