Справа № 520/24179/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року справа №520/24179/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Лихачова Романа Борисовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 10 грудня 2024 року) у справі № 520/24179/24 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,

УСТАНОВИВ:

Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 004 157,21 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідач у зв`язку із достроковим розірванням контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти через невиконання курсантом освітньої програми, всупереч вимог частини 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба у розмірі 1 004 157,21 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, у розмірі 1 004 157,21 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач довідку про розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням в університеті, не отримував, йому не було запропоновано добровільно відшкодувати витрати на утримання.

Також зазначено, що станом на час укладення контракту з Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, ОСОБА_1 мав статус учасника бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 . Таким чином, оскільки ОСОБА_1 маючи пільги та гарантії, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учасник бойових дій, вступив на навчання, оплата за навчання у військових закладах не передбачена. У зв`язку з чим, підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ХНУПС на відшкодування витрати, пов`язані із утриманням у вищому навчальному закладі відсутні.

Крім того, вважає Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба неналежним позивачем, у якого відсутні правові підстави для звернення до суду із даним позовом.

Більш того, законами не встановлено, що виплачене курсанту грошове забезпечення є витратами на утримання в навчальному закладі, тобто не є винагородою за несення служби.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

04.09.2022 між Міністерством оборони України в особі начальника Університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, згідно з пунктом 1 якого відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

05.07.2024 начальником навчального курсу факультету радіотехнічних військ подано рапорт начальнику факультету радіотехнічних військ про відрахування від подальшого навчання курсанта 552 навчальної групи факультету радіотехнічних військ протиповітряної оборони Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба старшого солдата ОСОБА_1 (2022 року набору) через недисциплінованість за вчинення самовільного залишення військової частини (лікувального закладу) з метою ухилитися від військової служби та порушення інших вимог статутів Збройних Сил України, згідно п. 3.4 «Інструкції про порядок проведення відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24 грудня 1997 року №490.

Наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) від 05.08.2024 за № 228, старшого солдата ОСОБА_1 , курсанта 522 навчальної групи (набору 2022 року) факультету радіотехнічних військ протиповітряної оборони університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), відповідно до підпунктів 3.2 та 3.4 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 № 490, відраховано від подальшого навчання за недисциплінованість та відповідно до пункту 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з 06 серпня 2024 року припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, через службову невідповідність.

Стягнуто суму у розмірі 1004157,21 грн. за період навчання в університеті, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 та пункту 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Суму у розмірі 1004157,21 грн. внести до книги обліку нестач університету.

Грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 №260 за 2024 рік не отримував.

Виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 за період з 01 серпня по 06 серпня 2024 року у повному обсязі.

Виплатити премію 535% посадового окладу, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 за період з 01 серпня по 06 серпня 2024 року у повному обсязі.

Вислуга років у Збройних Сил України станом на 06 серпня 2024 року становить: календарна 11 років 03 місяці 12 днів, пільгова 11 років 10 місяців 04 дні, загальна 23 роки 01 місяць 16 днів.

Додаткова відпустка як учаснику бойових дій під час навчання не надавалась, грошова компенсація не виплачувалась.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась. Щорічні зимова канікулярна відпустка за 2023-2024 навчальний рік використана тривалістю 10 діб та літня канікулярна відпустка за 2024 рік не надавалась.

Видати атестати та з 06 серпня 2024 року виключити зі списків змінного складу університету, всіх видів забезпечення.

Відповідно до абз. 3 п. 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України направити для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за № 1845 від 06.08.2024, згідно якого фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають: по грошовому забезпеченню 896463,64 грн, по продовольчому забезпеченню 80638,14 грн, по речовому забезпеченню 0,0 грн, по медичному забезпеченню 304,59 грн, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 26750,84 грн, всього 1004157,21 грн. Із вказаним розрахунком відповідач ознайомлений 06.08.2024, що підтверджується підписом останнього.

На підтвердження вказаних витрат до суду подані також розрахунки коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за формою, наведеною в Додатках № 2 та № 4 до Методики визначення розміру коштів на відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням, зокрема по грошовому забезпеченню, по продовольчому забезпеченню, по медичній службі, по речовому забезпеченню та довідка-розрахунок на відшкодування витрат комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, пов`язаних з утриманням курсанта.

У зв`язку із нездійсненням відповідачем добровільного відшкодування витрат на його утримання у закладі вищої освіти відповідно до умов договору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі №810/2610/16 зазначив, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахування позиції Верховного Суду дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до норм статті 3 "Про Збройні Сили України", організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно з частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Пунктами 3-4 "Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання пункту 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.

Як зазначалося судом вище, відповідно до п.1 контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку витрат на утримання у вищому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 з 04.09.2022 по 06.08.2024 №1845 від 06.08.2024, сума витрат складається з таких складових:

грошове забезпечення 896463,64 грн.

продовольче забезпечення 80638,14 грн.

речове забезпечення 0,0 грн.

медичне забезпечення 304,59 грн.

енергоносії 26750,84 грн.

Загалом витрат на утримання відповідача 1004157,21 грн.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки - розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Суд враховує, що курсанти, які навчаються в Університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуб перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).

В матеріалах справи містяться докази, що 04.09.2022, підписуючи контракт про навчання ОСОБА_1 ознайомився та надав згоду, що відповідно до п.1 Контракту, має відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням в Університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, про що додатково був повідомлений, підписуючи ознайомлення з розміром витрат, які підлягають відшкодуванню.

Проте, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодував.

Стосовно доводів відповідача про наявність пільги як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон № 3551-XII; в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами сьомою, восьмою статті 12 Закону № 3551-XII визначено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної фахової передвищої (професійно-технічної) та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Абз. 2, 3 частини сімнадцятої статті 44 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII) передбачено, що держава забезпечує особам, зокрема, учасниками бойових дій державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних професійно-технічних, вищих навчальних закладах визначають Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 975 (далі - Порядок № 975; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок № 975 визначає механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, зокрема, особам, визнаним учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни, постраждалими учасниками Революції Гідності відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 державна цільова підтримка надається у вигляді:

1) повної оплати навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів у разі зарахування вступників на навчання за державним (регіональним) замовленням відповідно до цих Порядку та умов, а також умов та правил прийому на навчання до закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти на відповідний рік (далі - умови та правила прийому);

2) часткової оплати навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів шляхом надання особам, зарахованим на навчання за рахунок коштів фізичних і юридичних осіб, пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти;

3) першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення;

4) соціальної стипендії - для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1045;

5) безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти;

6) безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти;

7) безоплатного проживання в учнівських та студентських гуртожитках або проживання у студентських гуртожитках з пільговою оплатою - для осіб, які навчаються за денною формою навчання.

За змістом пункту 4 Порядку № 975, державна цільова підтримка надається особам, зазначеним у пункті 1 цих Порядку та умов, у вигляді: повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів - у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлення відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства); пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти; першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення; соціальної стипендії для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання; безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти; безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти.

Особам, зазначеним у підпунктах 1-4 пункту 1 Порядку № 975, які навчаються за денною формою навчання, державна цільова підтримка на проживання в учнівських та студентських гуртожитках надається у вигляді безоплатного проживання.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 975 для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у пункті 1 цих Порядку та умов, подають особисто на ім`я керівника відповідного професійно-технічного або вищого навчального закладу заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. До заяви додаються завірені в установленому порядку копії документів, зазначених у пункті 7 цих Порядку та умов.

Державна цільова підтримка певного виду надається за рішенням керівника навчального закладу.

З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що статтею 12 Закону № 3551-XII, статтею 44 Закону № 1556-VII та пунктом 4 Порядку № 975 визначено право учасника бойових дій на отримання державної цільової підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних закладах.

У свою чергу, державна цільова підтримка може надаватись учасникам бойових дій у формі різних заходів, визначених законодавством, зокрема, статтею 44 Закону № 1556-VII та пунктом 4 Порядку № 975.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні контракту з Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) в Університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба ОСОБА_1 не просив застосувати до нього пільги учасника бойових дій.

Обізнаність позивача про наявність у відповідача статусу учасника бойових дій не заперечується.

Однак, суд зауважує що наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають йому права не відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, виходячи з умов укладеного контракту, з якого вбачається, що відповідач не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку він претендував, а, відтак, не виявив бажання реалізувати дану пільгу при укладенні контракту.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що кошти, які просять стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі.

Доказів, за наявності яких відповідач має на знижку за користування житлом та комунальними послугами, відповідачем не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , укладаючи Контракт із Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 04.09.2024, добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання його умов або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану).

Відповідно до змісту наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 05.08.2024 за № 228 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , курсанта 522 навчальної групи (набору 2022 року) факультету радіотехнічних військ протиповітряної оборони університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом) було відраховано від подальшого навчання саме через недисциплінованість, а з 06.08.2024 припинено чинність контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України через службову невідповідність.

Отже, після розірвання контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання.

Судом установлено, що 06.08.2024 позивачем було складено загальний розрахунок коштів №1845 на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , загальна сума яких склала 1004157,21 грн. Зазначений розрахунок містить, перелік витрат, пов`язаних з його утриманням (грошове, продовольче, медичне забезпечення, а також оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв).

З указаним розрахунком відповідач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на загальному розрахунку №1845 від 06.08.2024. При цьому відповідачем не було надано доказів щодо наявності у нього зауважень до названого розрахунку.

Суд також звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи відповідачем не подано належних та достовірних доказів того, що підпис в графі Ознайомлений курсант у загальному розрахунку №1845 від 06.08.2024 не належить ОСОБА_1 . Ця обставина відповідачем не оспорюється та не спростовується.

Також відповідачем не надано доказів оскарження розрахунку витрат, пов`язаних з його утриманням в якості курсанта, що здійснений позивачем.

Суд наголошує, що питання правомірності визначення суми відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з навчанням, не охоплюється предметом цього позову, оскільки розрахунок витрат, які підлягають відшкодуванню відповідачем, не є предметом позову у даній справі, а тому суд не уповноважений надавати правову оцінку такому розрахунку в межах даних спірних відносин.

Крім цього, суд зауважує, що в загальному розрахунку №1845 від 06.08.2024 також міститься графа про зобов`язання ОСОБА_1 добровільно відшкодувати витрати на утримання в університеті не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування.

Як свідчить зміст відзиву, відповідач не заперечує наявність указаної графи в загальному розрахунку, але вказує на відсутність підпису в ній, а тому вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він був обізнаний про обов`язок добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в університеті, і позивач у свою чергу надавав відповідачу строк на їх добровільне відшкодування.

Проте, доводи відповідача в указаній вище частині є помилковими, оскільки, ознайомившись із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, відповідач не міг не знати про встановлений йому п`ятнадцятиденний строк на їх добровільне відшкодування, адже графа з таким повідомленням розміщена на одній сторінці із загальним розрахунком - одразу після графи Ознайомлений курсант. А відтак, відсутність підпису в графі про зобов`язання протягом п`ятнадцятиденного строку добровільно відшкодувати витрати не свідчить про те, що відповідачу не було відомо про такий обов`язок.

Отже, оскільки відповідач, який був належним чином повідомлений про обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, сума яких становить 1004157,21 грн, і такі витрати у добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодовано, то у позивача відповідно до частини десятої статті 25 Закону №2232-XII та пункту 7 Порядку №964 виникло право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку.

З огляду на те, що згідно наявних у справі матеріалів відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

За аналогічних обставин позов був задоволений в справі №440/14068/21, розглянутій Верховним Судом.

Посилання апелянта на те, що Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба є неналежним позивачем, у якого відсутні правові підстави для звернення до суду із даним позовом, не заслуговують на увагу.

Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба є належним Позивачем у вказаній категорії справи. Дана позиція підтверджується, зокрема, висновком Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 по справі №420/4661/19 (номер рішення у ЄДРСР - 95110879).

Слід також зазначити, що згідно з Контрактом про проходження військової служби (навчання) від 04.09.2022, він укладений між старшим солдатом ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Отже, саме між Університетом і ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому у Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба Міністерства Оборони України є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Зазначена правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду у постанові від 01.10.2021 по справі №520/11992/19 (номер рішення у ЄДРСР - 100050119), де зазначено наступне: Верховний Суд принагідно зауважує, що склалася стала практика щодо розгляду такої категорії справ як відшкодування витрат на навчання курсанта у навчальному закладі у разі, зокрема, його відмови від подальшого проходження військової служби, у якій саме вищий навчальний заклад, в якому навчався і проходив службу відповідач, є позивачем у справі, а кошти відшкодовуються саме на користь вищого навчального закладу (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №2318/6529/12, від 16 жовтня 2020 року в справі №1.380.2019.002683).

Щодо відшкодування витрат грошового забезпечення, то суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Суд вважає помилковими посилання відповідача у відзиві і про необхідність застосування в межах даного спору положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України та пункту 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, вказуючи, що грошове забезпечення військовослужбовця за своїм змістом є винагородою і не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта в навчальному закладі, оскільки нормами названих актів законодавства визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Натомість предметом даного спору є відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у вищому військовому навчальному закладі, порядок стягнення яких врегульовано приписами Порядку №964, прийнятого у відповідності до вимог частини десятої статті 25 Закону №2232-ХІІ, норми яких є спеціальними.

Згідно змісту пункту 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, в тому числі, пов`язаних з грошовим забезпеченням.

Суд зазначає, що для подолання колізій у законодавстві між нормами однакової юридичної сили слід застосовувати напрацьований теорією та практикою підхід щодо надання переваги спеціальним нормам перед загальними, що зумовлено дією принципу lex specialis (спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого за розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого полягає в тому, що спеціальний закон у межах вирішення індивідуального спору скасовує (зупиняє) дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

Суд зауважує, що у спірних відносинах підлягають застосуванню саме норми Закону №2232-XII та Порядку №964.

Наведене спростовує доводи відзиву у вказаній вище частині.

До цього варто зазначити і те, що відмінність у характері військової служби курсантів в порівнянні з іншими військовослужбовцями обумовлені відмінностями програм фінансування, за рахунок яких здійснюється виплата їх грошового забезпечення. Грошове забезпечення курсантів вищих військових навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають відшкодуванню, оскільки саме в кошторисі ВНЗ передбачаються кошти на виплату грошового забезпечення курсантів ВНЗ.

Вказане свідчить про те, що заявлена позивачем до стягнення сума грошового забезпечення у розмірі 896463,64 грн. (згідно загального розрахунку №1845 від 06.08.2024 та довідки про доходи ОСОБА_1 ) є складовою фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у вищому військовому навчальному закладі, і такі отримані відповідачем саме у зв`язку з навчанням. Ці кошти не є аналогом заробітної плати чи винагороди, а тому згідно з пунктом 3 Порядку № 964 вони підлягають відшкодуванню.

На спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 13 січня 2023 року у справі № 440/2692/20 та від 13 березня 2024 року в справі №440/14068/21.

Варто зауважити, що стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався у низці справ.

Так, у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі «Lazaridis проти Греції» (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

В аналогічній справі «Charalambos Pierrakos проти Греції» (рішення від 26 травня 2020 року, заява № 51743/17) суд постановив, що обов`язок медичних працівників, які хотіли б покинути збройні сили держави до закінчення терміну служби, виплачувати державі певні суми відшкодування витрат на навчання є повністю виправданим з урахуванням привілеїв, якими вони користуються в порівнянні зі студентами в галузі цивільної медицини. Особі, яка зараховується на навчання до військового закладу освіти, відомо, що у разі безкоштовного навчання, виплати винагороди за службу та у зв`язку з військовим статусом, вона зобов`язується служити в армії протягом відповідного періоду після закінчення навчання. Такий обов`язок відповідає загальновизнаній меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме військові абітурієнти, які вивчали медицину та здобували відповідну спеціалізацію мали можливість займатися приватною медичною практикою. Таким чином, принцип відшкодування (викупу) решти років служби не порушує принцип пропорційності (дивитись згадувану вище справу «Chitos проти Греції», п.п. 92-100). Ці міркування застосовні і в даному випадку.

У справі «Yanaюэk проти Туреччини» (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Тож, ураховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Варто врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.

Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

Стаття 2 Протоколу № 1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту. Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня. Водночас, держава не зобов`язана виключно утримуватись від порушень цього права, а несе й відповідні позитивні зобов`язання, аби забезпечити дотримання права, захищеного статтею 2 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідні обмеження не повинні звужувати згадане право настільки, щоб порушити його сутність і позбавити його ефективності. Такі обмеження мають бути передбачуваними для зацікавленої особи і переслідувати законну мету.

За такого правового підходу ЄСПЛ, який кореспондує усталеній та послідовній практиці Верховного Суду у справах аналогічної категорії, підхід до вирішення спорів щодо відшкодування особами, які навчаються у вищих військових навчальних закладах за рахунок державного бюджету, витрат на їх навчання у зв`язку з невиконанням ними умов договору (контракту) має бути однаковим, інший підхід може призвести до дискримінації.

Відповідно до пункту 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 N 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеного начальником продовольчої служби.

Вартість витрат на продовольче забезпечення відповідача протягом навчання визначена у розрахунку витрат на харчування, складеному у відповідності до вимог зазначених нормативно-правових актів начальником продовольчої служби, та становить 80638,14 грн.

Відповідач за весь період навчання (крім канікулярної відпустки) перебував на продовольчому забезпеченні за рахунок державних коштів.

З рапортом про зняття з продовольчого забезпечення відповідач до командування не звертався, а відтак, у період навчання жодного наказу про зняття відповідача з продовольчого забезпечення керівництвом інституту не приймалося.

Також відповідно до пункту 2.1.4 Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Так, загальна вартість витрат на медичне забезпечення становить 304,59 грн.

Також відповідач за період навчання в інституті користувався комунальними послугами та енергоносіями, до яких відповідно до пункту 2.1.6 Порядку розрахунку належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Оплата за теплопостачання, електроенергію, водопостачання та водовідведення розраховується за період з дати зарахування до списків особового складу навчального закладу по дату виключення курсанта зі списків особового складу.

При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, які встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований вищий навальний заклад, у відповідному навчальному році.

Споживання вказаних комунальних послуг відповідачем здійснювалось під час перебування на території інституту на заняттях, під час самостійної підготовки, під час несення служби в добовому наряді та в інших випадках через те, що він знаходився на повному державному забезпеченні.

Відповідно до розрахунку фактичних видатків державного бюджету відповідача за період навчання, витрати на оплату комунальних послуг по останньому становлять 26750,84 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 під час навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба в сумі 1004157,21 грн. з яких:

грошове забезпечення 896463,64 грн.

продовольче забезпечення 80638,14 грн.

речове забезпечення 0,0 грн.

медичне забезпечення 304,59 грн.

енергоносії 26750,84 грн., підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Лихачова Романа Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 520/24179/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 03 квітня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук