Справа № 420/31444/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31444/24

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 14.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року (про повернення без розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог) у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_2 ) про визнати протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_2 ), про:

- визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина (далі в/ч) НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 1 703 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2024 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження по справі.

05 листопада 2024 року за вх.№60511/24 від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог по справі №420/31444/24, а саме:

- визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

- зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 1 734 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2020 року по 27 жовтня 2024 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог по справі №420/31444/24 повернуто без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт вказує, що провадження у справі відкрито 09 жовтня 2024 року, а отже розгляд справи по суті мав розпочатися 09 листопада 2024 року; як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про збільшення позовних вимог була надіслана до суду 05 листопада 2024 року, тобто до розгляду судом справи по суті, що здійснюється в межах, передбачених ст. 193 КАС України строку;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач одночасно змінює як предмет, так і підстави позову, що не узгоджується з приписами ст. 47 КАС України. Проте, як вбачається із первинної позовної заяви, предметом позову є нарахування та виплата позивачу середнього заробітку за 1 703 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2024 року включно. При цьому, вказаний період розпочинається з 29 січня 2020 року, тобто з дня звільнення позивача з військової служби і по 27 вересня 2024 року як наступний день після виплати позивачу першої частини індексації за рішенням суду у справі №420/35447/23;

- апелянт наголошує, що ні предмет, ні підставу позову позивачем не змінено, а лише збільшено позовні вимоги, а саме збільшено кількість днів затримки повного розрахунку при звільненні позивача з 1703 днів до 1734 днів (з урахуванням виплати позивачу другої частини індексації по рішенню суду), а також збільшений період для виплати позивачу середнього заробітку, а саме з 29 січня 2020 року по 27 жовтня 2024 року на наступний період: з 29 січня 2020 року по 27 жовтня 2024 року (напередодні дня виплати позивачу другої частини індексації по рішенню суду).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог по справі №420/31444/24, ОСОБА_1 одночасно змінює як предмет, так і підстави позову, що не узгоджується з приписами ст. 47 КАС України.

Так, підставою для звернення до суду з первинним позовом є проведення відповідачем виплати на виконання рішення суду по справі №420/35447/23 27 вересня 2024 року, а підставою для звернення до суду з уточненим позовом є проведення відповідачем виплати на виконання рішення суду по справі №420/35447/23 28 жовтня 2024 року, тобто вже після подання до суду позову по даній справі.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст.47 КАС України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

В свою чергу, розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. При цьому, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені ст.5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Разом з тим зміна або додавання предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви та заяви позивача про уточнення позовних вимог від 05 листопада 2024 року, вимоги у них заявлені до того самого відповідача НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_2 ), та мають ідентичні підстави порушення трудових прав ОСОБА_1 , втім дійсно підтверджуються додатковими доказами, а саме банківською випискою від 28 жовтня 2024 року, що не заборонено законом.

При цьому, колегія суддів наголошує, що похідні позовні вимоги заявлені у межах спірних правовідносин та стосуються лише збільшення періоду затримки повного розрахунку при звільненні.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зміни позивачем предмета і підстав позову у заяві про уточнення позовних вимог від 05 листопада 2024 року.

Відповідно ч.1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно вимог ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, п.п.22-23, 26, а також у рішенні від 18 лютого 2011 року по справі Мушта проти України, заява №8863/06, п.п.37, 38, 47, розкриваючи зміст принципу юридичної визначеності в контексті передбаченого у п.1 ст. 6 ЄКПЛ права на доступ до суду зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно п.5 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Згідно п.4 ч.1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи все вищевикладене, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, ч.ч.1, 4 ст. 320, ст.ст. 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року скасувати.

Справу №420/31444/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_2 ) про визнати протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог у справі №420/31444/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.