Справа № 420/34601/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Собчук Є.В.,

за участю:

представника позивача - Чижикова О.П.,

представника відповідача - Бойка О.Ю.,

розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення невиплаченої премії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до командира військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 р. № 124 "Про результати службового розслідування";

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача невиплачену премію за вересень 2024 року в розмірі 4290 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходить військову службу на посаді начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 та виконувала делеговані їй повноваження щодо запобігання та виявлення корупції відповідно до Закону України "Про запобігання корупції". В серпні 2024 року відносно позивача проведено позапланову перевірку, яка стала підставою для проведення службового розслідування. За результатами останнього, позивача спірним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст.ст.11, 17, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст.4, 5 Дисциплінарного статуту ЗС України, що виразилось у неналежному виконанні службових обов`язків, а також спеціальних обов`язків ввірених як уповноваженої особи з питань запобігання корупції та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана"; командиру військової частини наказано призначити іншу позаштатну особу для виконання повноважень щодо запобігання та виявлення корупції. Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вину позивача не доведено. Зазначає, що в ході службового розслідування не встановлено факт правопорушення, обставин, які б свідчили про невиконання (неналежне виконання) позивачем як військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку. ОСОБА_1 наголошує, що чинним законодавством не передбачено юридичної відповідальності за невиконання або за неналежне виконання делегованих повноважень. Також вказує, що в акті службового розслідування допущено низку інших порушень, а саме: не вказано період, за який проводилось службове розслідування, у вступній частині акту про проведення службового розслідування вказано, що останнє проводилось для визначення ступеню вини позивача, а також містить інші невідповідності вимогам Порядку №608. Оскаржуваний наказ не зареєстрований в журналах реєстрації наказів адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 та підписаний не командиром військової частини НОМЕР_1 , що суперечить п.2.8.1.6 Інструкції з діловодства. Також позивач акцентує увагу на тому, що службове розслідування проводилось в умовах морально-психологічного тиску щодо неї. Після накладення дисциплінарного стягнення, наказом військової частини НОМЕР_2 від 04.10.2024 р. № 301 позивачу зменшено розмір щомісячної премії за жовтень 2024 року, що, на думку позивача, є незаконним, оскільки додатковий вид грошового забезпечення нараховується їй безпосередньо за штатною посадою начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 . Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду за даною позовною заявою.

Ухвалою від 11.11.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 06.12.2024 р. на 10:00 год.

Ухвалою від 05.12.2024 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою від 06.12.2024 р. відкладено підготовче засідання у зв`язку з неявкою представника відповідача на 15.01.2025 р. на 11:00 год.

06.12.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що усі порушення в частині необхідності розроблення, організації та контролю за проведенням заходів запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаних з корупцією у військовій частині НОМЕР_2 викликані бездіяльністю, а не діями, відтак усі посилання на обставини, якими представник позивача намагався обґрунтувати позовні вимоги є неналежними. В ході службового розслідування не встановлювалися неправомірні дії позивача та не могли встановлюватися, оскільки, як вбачається з встановлених обставин - мала місце саме бездіяльність військової посадової особи. Позивачем не надано належних доказів, що встановлені недоліки виникли не з її вини чи мали місце в час коли тимчасово виконувала обов`язки уповноваженого з питань запобігання корупції інша військова посадова особа. Посилання на делеговані повноваження, як не на посадові обов`язки позивача, як начальника групи внутрішнього контролю є не що інше, як намагання уникнути відповідальності. Повноваження позаштатної уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції, а відповідно і набуті обов`язки є додатковим навантаженням, проте покладені на позивача вони правомірно, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2023 р. № 373. Тому відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України, Дисциплінарного статуту ЗС України позивач була зобов`язана сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати усі свої обов`язки, виконувати накази командирів. Приймаючи 13.09.2023 р. на себе повноваження позаштатної уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції полковник ОСОБА_1 заперечень не висловлювала, не вбачала в діях командира жодних неправомірних дій, з адміністративними позовами до суду не зверталася. Неналежними є і посилання представника позивача на складність відносин посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , оскільки уповноважена особа відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" підзвітна і підконтрольна лише керівнику відповідного державного органу, тобто командиру військової частини НОМЕР_2 . Крім того, наголошує, що в позовній заяві не заперечено, що в підпорядкованій військовій частині НОМЕР_2 на момент проведення службового розслідування не була організована робота з оцінки ризиків корупції та шахрайства.

18.12.2024 р. представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому наголошено, що організація і проведення службового розслідування, є заздалегідь спланованими заходами проти ОСОБА_1 із застосування морально-психологічного тиску, спрямовані до примушення її звільнитися з військової служби або перевести на іншу посаду в іншу військову частину, оскільки відсутні законні підстави для її звільнення або переведення. Під час проведення службового розслідування, уповноважені особи недотримались вимог Інструкції № 608 щодо всебічності, повноти, об`єктивності його проведення. Також наголошує, що обставини, відображені у розділі 3 акту службового розслідування, не можуть бути підставами для призначення службового розслідування, так як не можуть привести до будь-яких правопорушень.

Протокольною ухвалою від 15.01.2025 р. в підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.02.2025 р. до 11:00 год. у зв`язку з необхідністю витребування у відповідача доказів, визначених ухвалою від 11.11.2024 р.

15.01.2025 р. відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що в останньому не викладено жодного аргументу на доводи військової частини, натомість представник позивача по-новому виклав обставини на обґрунтування позовних вимог, які не можна брати до уваги відповідно до ч.5 ст.160 КАС України. Також відповідачем заявлено клопотання про залишення позовної заяви без руху у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою від 15.01.2025 р. повторно витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, що стосуються предмету спору, в тому числі матеріалів службового розслідування (і тих, які стали підставою для його призначення); доповідної записки, яка зареєстрована 04.09.2024 р. у військовій частині НОМЕР_1 за вх. № 44887/дск, що стала підставою прийняття рішення про призначення службового розслідування і видання 12.09.2024 р. наказу № 485, в частині, що стосується службової діяльності п/п-ка ОСОБА_1 ; плану усунення недоліків, які визначені доповідною запискою, яка зареєстрована у військовій частині НОМЕР_1 за вх. № 44887/дск за результатами роботи у військовій частині НОМЕР_2 ; доповідної записки за результатами роботи у військовій частині НОМЕР_2 (вхідний реєстраційний номер в/ч НОМЕР_1 № 35519 від 15.04.2024 р.), яка видана за результатами перевірки; плану усунення недоліків, які визначені доповідною запискою за результатами роботи у військовій частині НОМЕР_2 (вхідний реєстраційний номер в/ч НОМЕР_1 № 35519 від 15.04.2024 р.).

31.01.2025 р. представник позивача надав до суду додаткові пояснення по справі. Зазначає, що в наданому витязі з доповідної записки за результатами роботи у військовій частині НОМЕР_2 (вх..44887/дск від 04.09.2024 р.) вказано, що перевірка проводилася: "… реального стану справ та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині НОМЕР_2 , а також надання допомоги на підставі окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 р. № 760/28/24267". При цьому, вказаним окремим дорученням не призначалася перевірка з питань запобігання та виявлення корупції або будь-яких антикорупційних питань у в/ч НОМЕР_2 . Наведене свідчить про незаконність підстав проведення такої перевірки.

03.02.2025 р. від представника відповідача надійшло клопотання про забезпечення можливості участі у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою від 04.02.2025 р. задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 05.02.2025 р. задоволено клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху, позовну заяву ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення невиплаченої премії залишено без руху.

07.02.2025 р. представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 17.02.2025 р. визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду, призначено підготовче засідання на 04.03.2025 р. на 10:00 год.

03.03.2025 р. від представника відповідача надійшло клопотання про забезпечення можливості участі у підготовчому засіданні, призначеному на 04.03.2025 р. на 10:00 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 04.03.2025 р. задоволено клопотання представника відповідача про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою від 04.03.2025 р. задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 04.03.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 25.03.2025 р. на 10:00 год.

Ухвалою від 05.03.2025 р. задоволено клопотання представника відповідача про забезпечення можливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2022 року проходила військову службу у Збройних Силах України.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.07.2023 р. № 1497 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера-ревізора групи внутрішнього контролю Управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України призначено начальником групи внутрішнього контролю регіонального управління сил територіальної оборони Збройних Сил України, ВОС - 0201002.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.07.2023 р. № 216, підполковника ОСОБА_1 , призначену наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.07.2023 р. № 1497 на посаду начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 , яка прибула з військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), з 29.07.2023 р. зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення та наказано вважати такою, що з 29.07.2023 р. справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.09.2023 р. № 373 "Про призначення уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 " наказано для виконання повноважень з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 призначити позаштатну уповноважену особу - начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , а в разі її відсутності - покласти обов`язки на офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.09.2023 р. № 375 затверджено функціональні обов`язки уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції військової частини НОМЕР_2 , згідно якого: уповноважена особа з питань запобігання та виявлення корупції військової частини НОМЕР_2 (далі - уповноважена особа) організовує та виконує завдання і заходи з питань запобігання та виявлення корупції в мирний час та в особливий період в військовій частині НОМЕР_2 шляхом здійснення функцій, покладених на військову частину НОМЕР_2 в частині забезпечення реалізації повноважень, наданих уповноваженим особам з питань запобігання та виявлення корупції Законом України "Про запобігання корупції".

Уповноважена особа забезпечує загальне керівництво визначеними уповноваженими особами в підпорядкованих військових частинах.

На уповноважену особу покладено функції:

забезпечення реалізації державної програми з виконання Антикорупційної стратегії в діяльності військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованим військовим частинам;

розроблення, організація та контроль за проведенням заходів щодо запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаних з корупцією;

організація роботи з оцінки корупційних ризиків у діяльності військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованим їй військовим частинам, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення командиру військової НОМЕР_4 відповідних пропозицій;

надання методичної та консультаційної допомоги з питань додержання законодавства щодо запобігання корупції;

забезпечення заходів з виявлення конфлікту інтересів, сприяння його врегулюванню, інформування командира військової частини НОМЕР_2 та уповноважену особу військової частини НОМЕР_5 про виявлення конфлікту інтересів та заходи вжиті для його врегулювання;

перевірка факту подання декларацій суб`єктами декларування та повідомлення уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно Закону порядку;

здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства в структурних підрозділах військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частинах;

розгляд повідомлень про порушення вимог Закону в структурних підрозділах військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частинах;

здійснення повноважень у сфері захисту викривачів відповідно до Закону;

інформування уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 та інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції передбачених законодавством про факти порушення законодавства у сфері запобігання та протидії корупції.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.05.2024 р. № 203 "Про призначення уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 " наказано для виконання повноважень з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 призначити позаштатну уповноважену особу - начальна відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , а в разі її відсутності - покласти обов`язки на офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_5 .

Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.01.2024 р. № 3, від 31.01.2024 р. № 40, від 15.02.2024 р. № 56, від 17.02.2024 р. № 58, від 29.03.2024 р. № 102 позивач у періоди відповідно з 04 по 06.01.2024 р., з 31.01.2024 р. по 10.02.2024 р., з 15 по 18.02.2024 р., з 19.02.2024 р. по 22.03.2024 р., з 01.04.2024 р. по 28.06.2024 р. перебувала у відрядженнях.

05.08.2024 р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано окреме доручення № 760/28/24267, в якому вимагається на виконання вимог підпунктів 7.3 та 8.2 Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 р. № 145 (зі змінами) та на підставі рапорту начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 р. № 6688 відрядити робочу групу з метою проведення позапланової перевірки реального стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_6 у період з 07 по 16.08.2024 р. та надання методичної допомоги.

04.09.2024 р. начальником відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 спільно із капітаном ОСОБА_7 , та капітаном ОСОБА_8 спрямовано доповідну записку № 44887/дск командиру військової частини НОМЕР_1 , в якій доповіли про результати реального стану прав щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині НОМЕР_2 , а також надання допомоги на підставі окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 р. № 760/28/24267. За результатами проведеної роботи встановлено, що у військовій частині НОМЕР_2 : не організовано роботу з оцінки ризиків корупції та шахрайства; відсутність обліку повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень за попередній період; здійснення візування наказів командира військової частини НОМЕР_2 на факт наявності корупційних ризиків лише з 07.08.2024 р.; уповноважена особа з питань запобігання та виявлення корупції вимог антикорупційного законодавства з питань антикорупційної експертизи щодо виявлення й усунення ознак корупції (корупціогенних факторів) у проєктах документів котрі подаються на підпис керівнику установи не знає; не організована робота внутрішніх каналів повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень; відсутнє підтвердження здійснення уповноваженою особою перевірки фактів подання декларацій суб`єктами декларування та повідомлення Національного агентства з питань з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій; відсутнє підтвердження ведення обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень або правопорушень пов`язаних з корупцією; відсутнє підтвердження подання до Національного агентства з питань з питань запобігання корупції інформації щодо своєї діяльності за результатами роботи за звітний рік; відсутнє підтвердження здійснення уповноваженою особою виявлення та перевірки фактів наявності конфлікту інтересів у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 р. № 485 "Про призначення службового розслідування" на виконання вимог ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608, з метою уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 відповідно інформації, викладеної у доповідній записці, зареєстрованій у військовій частині НОМЕР_1 04.09.2024 р. № 44887/дск, а також встановлення ступеню вини уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказано провести службове розслідування стосовно уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 .

Згідно акту про відмову від надання письмових пояснень від 18.09.2024 р., позивач в присутності начальника відділу координації та контролю управління організації роботи з добровольчими формуваннями та підготовки громадян до національного спротиву військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_9 , офіцера відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_10 , офіцера відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 , головного сержанта командир відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_6 старшого лейтенанта ОСОБА_12 , офіцера відділу зв`язку та кібербезпеки штабу військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_13 , відмовилась від надання письмових пояснень під час проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 № 485, про що зазначила усно, мотивуючи відмову тим, відсутністю повноважень у комісії проводити відносно неї службове розслідування.

25.09.2024 р. позивач подала рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 , в якому доповіла, що 18.09.2024 р. вимушена була відмовитись давати пояснення комісії з проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 р. № 485 "Про призначення службового розслідування"), підставою для чого стала вимога комісії з розслідування, окрім: інших 20 документів, вже наданих за її переліком, ще надати пакет документів (в швидкозшивачі, в справі), пов`язаний з роботою уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції, зокрема, щодо персональних даних викривачів. Також позивач поставила під сумнів повноваження комісії щодо здійснення відносно неї службового розслідування з огляду на участь у її складі військовослужбовця молодшого офіцерського складу з іншої військової частини та повідомила про відмову у наданні їй питань та часу для опрацювання й надання відповідей.

За результатами службового розслідування, 30.09.2024 р. складено акт службового розслідування, згідно якого в ході проведення службового розслідування встановлено наступні факти та обставини: облік повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" не здійснювався належним чином протягом майже 8 календарних місяців з моменту призначення уповноваженої особи. Журнал реєстрації був заведений за ініціативою майора ОСОБА_14 безпосередньо перед проведенням службового розслідування; візування, а відтак і перевірка проєктів актів з основної діяльності, адміністративно-господарських питань, кадрових питань (особового складу) у військовій частині НОМЕР_2 уповноваженою особою почало здійснюватися, лише з 07.08.2024 р., тобто через 11 місяців з моменту призначення; на час проведення службового розслідування не організовано роботу внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції". Наказ командира військової частини НОМЕР_2 з цього приводу не видавався, внутрішні канали повідомлення про корупцію не доведені під розпис до особового складу, відповідна інформація не була розміщена в загальнодоступних місцях військової частини НОМЕР_2 ; перевірка фактів подання декларацій суб`єктами декларування військової частини НОМЕР_2 уповноваженою особою не здійснювався; не здійснювався облік осіб притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень або правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідний журнал не заведений та не зареєстрований; в ході проведення службового розслідування не надано підтвердження вчасного подання до Національного агентства з питань запобігання корупції інформації за результатами роботи за звітний рік, а також документів на підтвердження організації роботу з оцінки корупційних ризиків у діяльності відповідного органу, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення командиру відповідних пропозицій; уповноваженим із запобігання корупції не вживалося заходів, передбачених законом для обмеження спільної роботи близьких осіб; уповноважена особа щомісячно письмово не інформувала Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про випадки виявлення корупційних правопорушень; відпрацювання документів, розпоряджень щодо запобігання та виявлення корупції по підпорядкованим військовим частинам проводилося неналежним чином, без чітких термінів виконання, контролю доповідей про впровадження цих порядків та механізмів. Неправомірні дії підполковника ОСОБА_1 полягають у тому, що вона будучи призначеною позаштатною уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 неналежно організувала та здійснювала заходи із запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 . Вказані вище неправомірні дії призвели до неналежної реалізації антикорупційних заходів в діяльності військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частинах. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправними військовослужбовця та негативними наслідками наявний, вина військовослужбовця виражена у формі необережності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 р. № 124 "Про результати службового розслідування" за порушення вимог ст.11, 17, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4,5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок неналежного виконання військового обов`язку, а також спеціальних обов`язків ввірених як уповноваженій особі з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.10.2024 р. № 301 наказано виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію у зменшеному розмірі, а саме: 312 % від посадового окладу, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 р. № 124.

Згідно довідки про доходи, наданої військовою частиною НОМЕР_6 , підполковник ОСОБА_1 , що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , за період з серпня по жовтень 2024 року отримала премію у загальному розмірі 64350 грн., з якого 4290 грн. у жовні 2024 року відраховано.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили суд про обставини засвідчення ними факту відмови позивача 18.09.2024 р. надавати свідчення під час здійснення службового розслідування за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 р. № 485. Зокрема, свідки кожен окремо вказав суду, що між позивачем та членами комісії була розмова, в ході якої у сторін виникали суперечності, однак моральний тиск члени комісії відносно позивача не здійснювали.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу в Україні" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 р. №548-XIV (далі - Статут).

За положенням ст.ст.5, 6, 8 Загальних положень Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Згідно ст.11, 16, 17 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 58, 59 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Як вбачається із ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожною військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів І один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За приписами ст.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Пунктами 26 та 27 Розділу 1 Частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Судом встановлено, що позивач за наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.07.2023 р. № 216 з 29.07.2023 р. зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення й прийнята на посаду начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 , а 13.09.2023 р. позивачу наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.09.2023 р. № 373 надано повноваження з питань запобігання та виявлення корупції у

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень є Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 р. № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII)

Статтею 1 Закону № 1700-VII визначено, що корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей;

За приписами ч.ч.1, 6 ст.13-1 Закону № 1700-VII з метою організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, передбачених цим Законом, утворюються (визначаються) уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції. Уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції утворюються (визначаються) , зокрема, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління державного органу (крім юридичних осіб, у яких відповідно до цього Закону затверджуються антикорупційні програми);

Основними завданнями уповноважених підрозділів (уповноваженої особи) є: розроблення, організація та контроль за проведенням заходів щодо запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаним з корупцією; організація роботи з оцінки корупційних ризиків у діяльності відповідного органу, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення керівнику такого органу відповідних пропозицій; надання методичної та консультаційної допомоги з питань додержання законодавства щодо запобігання корупції; здійснення заходів з виявлення конфлікту інтересів, сприяння його врегулюванню, інформування керівника відповідного органу та Національного агентства про виявлення конфлікту інтересів та заходи, вжиті для його врегулювання; перевірка факту подання суб`єктами декларування декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно до цього Закону порядку; здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства, у тому числі розгляд повідомлень про порушення вимог цього Закону, у тому числі на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення захисту працівників, які повідомили про порушення вимог цього Закону, від застосування негативних заходів впливу з боку керівника або роботодавця відповідно до законодавства щодо захисту викривачів; інформування керівника відповідного органу, Національного агентства або інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608 (далі - Порядок № 608).

Згідно абз.4 п.2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пп..3, 4 цього ж розділу Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

З матеріалів справи вбачається, що за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 р. № 485 призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 відповідно інформації, викладеної у доповідній записці, зареєстрованій у військовій частині НОМЕР_1 04.09.2024 р. № 44887/дск, а також встановлення ступеню вини уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказано провести службове розслідування стосовно уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 .

Аргументуючи позовні вимоги, позивач наголошує на незаконності проведення службового розслідування, оскільки в доповідній записці від 04.09.2024 р. № 44887/дск, яка стала його підставою, вказано, що перевірка проводилася для встановлення "… реального стану справ та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині НОМЕР_2 , а також надання допомоги на підставі окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 р. № 760/28/24267". Натомість зі змісту окремого доручення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 р. № 760/28/24267 не вбачається призначення перевірки питань запобігання та виявлення корупції або будь-яких антикорупційних питань у в/ч НОМЕР_2 .

Суд вважає дані доводи позивача безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що окремим дорученням командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 р. № 760/28/24267 вимагалось проведення позапланової перевірки реального стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_6 у період з 07 по 16.08.2024 р. та надання методичної допомоги задля виконання вимог підпунктів 7.3 та 8.2 Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 р. № 145, а також для перевірки інформації, відображеної в рапорті начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 р. № 6688.

З аналізу положень Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками вбачається, що внутрішній контроль та управління ризиками у військовій частині є превентивним механізмом для попередження ризиків різної правової природи, серед яких виділено й корупційні. Тобто, навіть за відсутності прямої вказівки на вивчення реального стану питань запобігання та виявлення корупції або будь-яких антикорупційних питань у в/ч НОМЕР_2 , відповідна перевірка включає такі питання.

Наведене також підтверджується за результатами безпосереднього вивчення доповідної записки від 04.09.2024 р. № 44887/дск, в якій вказано про неналежність провадження антикорупційної діяльності як елементу внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині.

Крім того, до безпосередніх функціональних обов`язків позивача як особи з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині входило: розроблення, організація та контроль за проведенням заходів щодо запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаних з корупцією, а також організація роботи з оцінки корупційних ризиків у діяльності військової частини й надання методичної і консультативної роботи з питань додержання законодавства щодо запобігання корупції, що в свою чергу охоплюється предметом внутрішнього контролю та управління ризиками у військовій частині згідно приписів Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 р. № 145.

У відповідності до п.п.1, 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

У відповідності до п.3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

В позовній заяві та в інших процесуальних документах, поданих позивачем та її представником, неодноразово акцентувалась увага щодо неналежного виконання особами, уповноваженими на проведення службового розслідування, своїх обов`язків, що мало прояв у формі морально-психологічного тиску на позивача та позбавлення її можливості надання пояснень.

Суд відхиляє дані доводи, оскільки допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт здійснення такого тиску, засвідчивши лише суперечності між позивачем та членами комісії, які виникли під час їхнього безпосереднього спілкування.

Також безпідставними є аргументи щодо порушення права позивача на надання усних чи письмових пояснень, оскільки з матеріалів справи вбачається протилежне: позивач реалізувала своє право на відмову щодо надання відносно себе таких пояснень, що зафіксовано в акті про відмову від надання письмових пояснень від 18.09.2024 р., а також відображено у рапорті позивача командиру військової частини НОМЕР_2 від 18.09.2024 р. Крім того, суд зауважує, що позивач за власною ініціативою мала право звернутись до уповноважених осіб, з метою повідомлення відомостей, які на її думку, мають значення для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного службового розслідування, натомість не здійснила цього.

У відповідності до розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування. У разі якщо службове розслідування проводилося органом Військової служби правопорядку, акт та матеріали службового розслідування передаються на розгляд відповідному командиру (начальнику) військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, для прийняття рішення.

Під час судового розгляду позивач та її представник акцентували увагу на недоліках проведення службового розслідування, які серед іншого відображені у відповідному акті.

Зокрема, щодо вступної частини зазначено порушення Порядку № 608, що виразилось у відсутності вказівки про період проведення службового розслідування, а також зазначення його мети як, зокрема, визначення ступеню вини позивача.

Суд відхиляє дані доводи, оскільки Порядком № 608 не передбачено вимогу щодо зазначення періоду проведення службового розслідування.

Крім того, з вступної частини акту службового розслідування вбачається, що його метою є "уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції військовій частині НОМЕР_2 відповідно до інформації, викладеної у доповідні записці, зареєстрованій у військовій частині НОМЕР_1 04.09.2024 за № 44887/дск, а також встановлення ступеня вини уповноваженої з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність правопорушення стали причиною правопорушення". Враховуючи, що позивач є призначеною позаштатною уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 та військовій частині НОМЕР_1 до безпосередніх посадових повноважень якої належить організація та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, суд не вбачає у наведеному формулюванні мети службового розслідування упередженості та завчасного встановлення вини ОСОБА_1 та інших факторів, які могли б порушити права позивача в ході його проведення.

Щодо описової частини акта службового розслідування, позивачем та її представником наголошувалось на відсутності обставин, які б свідчили про невиконання (неналежне виконання) позивачем як військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку, а також зазначено, що вину позивача у неналежній організації та здійсненні заходів із запобігання та виявлення корупції у військовій частині не доведено.

Як слідує із встановлених обставин справи, в розділі ІІІ акту службового розслідування встановлено наступні обставини: облік повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" не здійснювався належним чином протягом майже 8 календарних місяців з моменту призначення уповноваженої особи. Журнал реєстрації був заведений за ініціативою майора ОСОБА_14 безпосередньо перед проведенням службового розслідування; візування, а відтак і перевірка проєктів актів з основної діяльності, адміністративно-господарських питань, кадрових питань (особового складу) у військовій частині НОМЕР_2 уповноваженою особою почало здійснюватися, лише з 07.08.2024 р., тобто через 11 місяців з моменту призначення; на час проведення службового розслідування не організовано роботу внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції". Наказ командира військової частини НОМЕР_2 з цього приводу не видавався, внутрішні канали повідомлення про корупцію не доведені під розпис до особового складу, відповідна інформація не була розміщена в загальнодоступних місцях військової частини НОМЕР_2 ; перевірка фактів подання декларацій суб`єктами декларування військової частини НОМЕР_2 уповноваженою особою не здійснювався; не здійснювався облік осіб притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень або правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідний журнал не заведений та не зареєстрований; в ході проведення службового розслідування не надано підтвердження вчасного подання до Національного агентства з питань запобігання корупції інформації за результатами роботи за звітний рік, а також документів на підтвердження організації роботу з оцінки корупційних ризиків у діяльності відповідного органу, підготовки заходів щодо їх усунення, внесення командиру відповідних пропозицій; уповноваженим із запобігання корупції не вживалося заходів, передбачених законом для обмеження спільної роботи близьких осіб; уповноважена особа щомісячно письмово не інформувала Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про випадки виявлення корупційних правопорушень; відпрацювання документів, розпоряджень щодо запобігання та виявлення корупції по підпорядкованим військовим частинам проводилося неналежним чином, без чітких термінів виконання, контролю доповідей про впровадження цих порядків та механізмів.

Заперечуючи щодо фактів таких порушень та можливої вини ОСОБА_1 у їх виникненні, представник позивача зазначає, що в ході службового розслідування встановлено наявність журналу обліку повідомлень про можливі факти корупційних або пов`язаних з ними діянь у в/ч НОМЕР_2 , однак не вказано, які саме діяння не внесені в журнал і за який період і хто саме мав вносити відомості в цей журнал, що на його думку свідчить про недоведеність вини позивача.

Суд відхиляє дані доводи представника позивача та вважає їх безпідставними, оскільки в п.3.5 акту службового розслідування зазначено, що до такого журналу уповноважена особа з питань запобігання та виявлення корупції у військовій частині НОМЕР_2 , якою є позивач за наказом від 13.09.2023 р. № 373, зобов`язана вносити повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції". Крім того, наявна і вказівка на період, з якого мав би здійснюватися такий облік - абз.2 п.3.5. - "з моменту призначення уповноваженої особи", тобто з 13.09.2023 р.

Посилаючись на вимоги підпункту 2.8.1.5 пункту 2.8 Розділу 2 Інструкції з діловодства у ЗСУ від 31.01.2024 р. №40, затвердженої наказом Головнокомандувача ЗСУ, комісія вказує, що всупереч цим положенням позивач протягом 11 місяців не візувала накази командира в/ч НОМЕР_8 , а почала їх візувати лише з 07.08.2024 р.

Представник позивача зазначає, що таке визначення є незаконним з огляду на те, що обов`язок перевірки наказів і проставлення на цих наказах відмітки про проведення відповідної перевірки уповноваженою особою, встановлено з 01.08.2024 р. після внесення змін до підпункту 2.8.1.5 пункту 2.8 Розділу 2 Інструкції з діловодства у ЗСУ від 31.01.2024 №40, затвердженої наказом Головнокомандувача ЗС України.

Суд зазначає, що наказом Головнокомандувача від 31.07.2024 р. № 346 "Про затвердження змін до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України" п.2.8.1.5 викладено у наступній редакції

"Проєкти наказів з основної діяльності, адміністративно-господарської діяльності, по особовому складу (у тому числі по особовому складу державних службовців), що подаються на підпис командиру (керівнику) військової частини (установи), перед їх поданням на погодження до юридичного підрозділу обов`язково візуються (погоджуються) уповноваженим підрозділом (уповноваженою особою) з питань запобігання та виявлення корупції після погодження заінтересованими структурними підрозділами. Оцінка корупційних ризиків у таких документах здійснюється в порядку, визначеному керівником уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції Збройних Сил України.

Посадовими особами юридичного підрозділу військової частини (установи) за наявності всіх необхідних віз (погоджень) обов`язково візуються всі проєкти розпорядчих документів правового характеру, а також накази по особовому складу.

Проєкти наказів, що подаються на підпис командиру (керівнику) військової частини (установи), обов`язково візуються (погоджуються) їх заступниками відповідно до розподілу повноважень та обов`язків.

Якщо в процесі погодження до проєкту наказу вносяться істотні зміни, він підлягає повторному погодженню."

Таким чином, обов`язок щодо візування (погодження) уповноваженим підрозділом (уповноваженою особою) з питань запобігання та виявлення корупції проєктів наказів з основної діяльності, адміністративно-господарської діяльності, по особовому складу (у тому числі по особовому складу державних службовців), що подаються на підпис командиру у позивача виник з 01.08.2024 р. Враховуючи, що позивач, як уповноважена особа, розпочала його виконання лише з 07.08.2024 р., що не заперечується ОСОБА_1 , суд вважає доведеною її протиправну бездіяльність в цій частині.

Також представник позивача зазначає, що порушенням, яке визначила комісія (п.3.7), є відсутність організації роботи внутрішніх каналів у в/ч НОМЕР_2 . Однак, в акті службового розслідування комісією не визначено, а ні норму закону, яка порушена, а ні норму інструкції про порядок організації таких каналів. При цьому, представник позивача вказує, що інструкція з визначення порядку організації внутрішніх каналів повідомлення про корупцію відсутня і ніколи не створювалася; роз`яснень з приводу організації цих каналів, ні порад з боку законодавця та керівництва антикорупційних органів.

Суд вважає безпідставними такі доводи, оскільки згідно ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях.

З наведеного правового регулювання вбачається, що позивач, як уповноважена особа, була зобов`язана організувати роботу внутрішніх каналів у в/ч НОМЕР_2 , а тому відсутність вказівки комісії на безпосередню норму, яку порушила позивач, не скасовує її обов`язок, про який останній повинна була дізнатись та виконувати, виходячи з приписів Закону України "Про запобігання корупції", та не може спростувати факт виконання такого обов`язку.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 813/1021/17 підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причин і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до дисциплінарної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем доведено склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між її бездіяльністю та негативними наслідками.

Згідно п.1, 2 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Аргументуючи протиправність оскаржуваного наказу, представник позивача зазначає, що позивач виконувала делеговані їй повноваження щодо запобігання та виявлення корупції, натомість жодним нормативно-правовим актом у військовій сфері не передбачено можливість притягнення особи за невиконання або неналежне виконання делегованих повноважень.

Суд зазначає, що законодавче визначення терміну "делеговані повноваження" здійснено в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", в ст.1 якого зазначено, що делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.02.2009 р. № 4-рп/2009, делегування повноважень не є формою остаточної їх передачі. Вони залишаються повноваженнями органу, від якого делеговані, і можуть бути повернуті бути або змінені. Конституційний Суд України вважає, що делегування законом повноважень органам влади Автономної Республіки Крим випливає з конституційних засад здійснення державної влади та обумовлення соціально-економічними, політичними та іншими чинниками. При цьому ні на рівні органів влади Автономної Республіки Крим, ні на рівні органів місцевого самоврядування Конституції України не встановлено обмеження щодо змін або повернення законом органам виконавчої влади делегованих повноважень.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За наведеного правового регулювання та враховуючи висновки Конституційного Суду України, суд приходить до переконання, що делегування за своєю правовою природою передбачає спосіб набуття уповноваженою особою повноважень в тій чи іншій сфері, що в свою чергу породжує її обов`язок щодо їхнього належного виконання та юридичну відповідальність у разі недотримання останнього. Таким чином, суд вважає, що незалежно від способу набуття своїх повноважень, позивач має нести юридичну відповідальність за їхнє неналежне виконання.

Також у якості підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу в позовній заяві міститься вказівка на відсутність виду наказу як його обов`язкового реквізиту, відсутність реєстрації останнього в журналах реєстрації наказів з адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , та підписання останнього тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини.

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлено в Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 р. № 40 (далі - Інструкція № 40).

Відповідно до п.2.1.6 Інструкції № 40 у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Наказ командира (керівника) - основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

Приписами п.2.3.5. Інструкції № 40 визначено, що накази з адміністративно-господарської діяльності видаються з питань щодо, зокрема, призначення розслідувань нещасних випадків, спеціальних розслідувань, розслідувань авіаційних подій (інцидентів), службових розслідувань та перевірок щодо невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших нормативних документів, порушень військової дисципліни, порушень у сфері охорони державної таємниці, пошкодження техніки чи втрати майна тощо; притягнення військовослужбовців та працівників до дисциплінарної відповідальності;

Згідно п.2.8.1.6 Інструкції № 40 накази підписує командир (керівник) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадова особа, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Судом встановлено, що оскаржуваний документ оформлено у виді "наказу" та підписано генерал майором ОСОБА_15 , який на момент його створення, тимчасово виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , а тому суд не вбачає в даному випадку порушення Інструкції № 40. При цьому, на думку суду, відсутність безпосередньої вказівки на те, що видано саме наказ з адміністративно-господарської діяльності не є порушенням вимог діючого законодавства щодо державних стандартів та нормативів видання розпорядчого документу, яке спричиняє визнання його протиправним і недійним оскільки останнє безпосередньо не впливає на права і обов`язки позивача.

Також суд вважає безпідставними доводи щодо відсутності реєстрації оскаржуваного наказу в журналах реєстрації наказів адміністративно-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , оскільки матеріали адміністративної справи не містять доказів на їхнє підтвердження.

З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 р. № 124 "Про результати службового розслідування" є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача невиплаченої премії за вересень 2024 року в розмірі 4290 грн., оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п.89), "Проніна проти України" (18.07.2006 р.; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (10.02.2010 р.; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; 09.12.1994 р., п.29).

Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дій щодо прийняття оскаржуваного наказу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_9 ) до командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення невиплаченої премії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.04.2025 р.

Суддя О.І. Бездрабко