Справа № 440/5709/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 р.Справа № 440/5709/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова) по справі № 440/5709/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження з 20 березня 2024 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавської області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної в порядку Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без обмеження її максимального розміру та з урахуванням виплачених сум, з 20.03.2024.

08.01.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснювати виплату пенсії, призначеної в порядку Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без обмеження її максимального розміру та з урахуванням виплачених сум з 20.03.2024.

Також просив, зокрема, встановити ГУ ПФУ в Полтавській області строк у десять днів з дня отримання ухвали для подання звіту до Полтавського окружного адміністративного суду про виконання судового рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 заяву задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до 20.01.2025 подати звіт про виконання судового рішення у справі № 440/5709/24 у відповідності до вимог ст. 382-2 КАС України.

11.02.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у прийнятті звіту відмовлено; на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 60 560,00 грн; встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 в адміністративній справі № 440/5709/24.

До суду надійшов звіт ГУ ПФУ в Полтавській області від 11.02.2025 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 в адміністративній справі № 440/5709/24.

У звіті пенсійний орган зазначив, що на виконання рішення суду ним проведено перерахунок пенсії, призначеного його до виплати без обмеження максимальним розміром (в тому числі з 12.09.2024); нараховано заборгованість з пенсійних виплат за період з 20.03.2024 по 11.09.2024 в сумі 78 150,96 грн та за період з 20.03.2024 по 28.02.2025 137 539,34 грн. Також, відповідач зазначив, що орієнтована дата виплати позивачу заборгованості по справі № 440/5709/24 буде здійснена в межах бюджетного року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.02.2025 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 в адміністративній справі № 440/5709/24.

Звільнено керівника суб`єкта владних повноважень - начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Тараторіна В.Н. від сплати штрафу у розмірі 60 560,00 грн, накладеного на підставі ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі № 440/5709/24.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у прийнятті звіту та встановити новий строк для його подання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судове рішення залишається невиконаним в частині виплати перерахованої пенсії. Посилання пенсійного органу щодо відсутності коштів на проведення виплат, які судом першої інстанції визнані поважною підставою для невиконання судового рішення в цій частині, є помилковими.

Водночас, вважає, що не виконання рішення суду пенсійним органом в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися таким невиконанням без поважних причин.

Також зауважує, що відповідач тривалий час не виконував судове рішення в частині перерахунку пенсії без обмеження граничним розміром з 12.09.2024. Заходи судового контролю вплинули на вжиття відповідачем заходів для поновлення прав позивача в цій частині. Проте через те, що відповідач своєчасно не провів перерахунок його пенсії з 12.09.2024 без обмеження граничним розміром, ним з жовтня 2024 до березня 2025 не отримано пенсію у належному розмірі, в тому числі за період з жовтня по грудень включно без застосування коефіцієнтів згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".

Враховуючи відсутність доказів виконання судового рішення у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про прийняття звіту.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи звіт, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом виконано судове рішення в частині здійснення перерахунку пенсії, а заборгованість з її виплати не проведено у зв`язку відсутністю бюджетного фінансування, тобто з незалежних від відповідача причин.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Згідно частин 1, 2 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 у справі № 440/5709/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавської області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної в порядку Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без обмеження її максимального розміру та з урахуванням виплачених сум, з 20.03.2024.

На виконання судового рішення, пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача з 20.03.2024 по 11.09.2024 та встановлено її до виплати без обмеження максимальним розміром, також обчислено суму заборгованості з пенсійних виплат за період з 20.03.2024 по 11.09.2024 та нараховано позивачу 78 150,96 грн, що вбачається з листів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області від 24.10.2024 та від 30.12.2024 (а.с. 89, 91).

З 12.09.2024 розмір пенсії позивача визначено відповідачем з урахуванням обмеження максимальним розміром.

Водночас, на виконання ухвали про встановлення судового контролю, пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача з 12.09.2024 без обмеження граничним розміром, заборгованість з пенсії за період з 20.03.2024 по 28.02.2025, яка складає 137 539,34 грн. обліковано в Головному управлінні за номером справи та датою набрання рішення законної сили за порядковим № 745235.

За твердженнями відповідача, орієнтовна дата виплати заборгованості по справі №440/5709/24 буде здійснена в межах бюджетного року.

З 01.01.2025 розмір пенсії позивача до виплати визначається з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", тобто виплата пенсії з нарахованої суми 37 192,58 грн з 01.03.2025 здійснюється в розмірі 28 629,17 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області направлено лист від 17.02.2025 до Пенсійного фонду України щодо вирішення питання виплати заборгованості пенсії, станом на 20.02.2025. Станом на дату подання звіту до суду відповідь від ПФУ не надходила.

Приєднаними до звіту від 21.02.2025 документами підтверджено, що на теперішній час розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління на І квартал 2025, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не передбачено.

Отже, дослідивши поданий відповідачем звіт про виконання рішення суду та додані до нього докази, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що пенсійним органом виконано судове рішення в частині перерахунку пенсії позивача з 20.03.2024 без обмеження граничним розміром, відповідні виплати проводяться з 01.03.2025, а заборгованість з недоплаченої пенсії за період з 20.03.2024 по 28.02.2025 в розмірі 137 539,34 грн нарахована ОСОБА_1 , проте не виплачена з огляду на відсутність бюджетних асигнувань.

Щодо доводів апелянта про відсутність поважних причин невиконання судового рішення в частині виплати заборгованості з пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково за рахунок коштів Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач не виплачує заборгованість з недоплаченої пенсії позивачу з огляду на відсутність фінансування з Державного бюджету України на відповідні цілі.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України від 05.06.2012 № 4901- VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм.

Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Зазначені кошти входять до складу запланованих асигнувань з державного бюджету по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду".

Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат за зазначеною бюджетною програмою, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України (далі - Фонд) - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.

Приписами пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, яке передбачає, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 та підпункту 4 пункту 4 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Бюджет Фонду затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отже, у Головного управління відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій. Як наслідок, покладені судом зобов`язання на відповідача можуть бути виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області, після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Верховний суд у висновках постанови від 31.08.2023 по справі 560/16807/21 вказав, що оскільки відповідач (ГУ ПФУ у Хмельницькій обл.) є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, колегія суддів не вбачає наявності таких підстав.

Доводи апелянта, що через тривале невиконання відповідачем судового рішення в частині перерахунку пенсії без обмеження граничним розміром з 12.09.2024, останній з жовтня 2024 до березня 2025 не отримував пенсію у належному розмірі колегія суддів вважає такими, що не є підставами для не прийняття звіту, а навпаки свідчать, що боржником внаслідок встановлення судом заходів судового контролю вжито дії по його виконанню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для прийняття звіту, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області здійснені вичерпні дії, залежні від нього задля належного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 в адміністративній справі № 440/5709/24.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 по справі № 440/5709/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 03.04.2025 року