Справа № 400/9728/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р. № 400/9728/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просила: 1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 17.09.2024 по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 22452,85 гривень; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 17.09.2024 по виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 22452,85 гривень, включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги позивачка обґрунтувада тим, що при звільненні з військової служби їй не була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно. Вказану компенсацію було виплачено військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду по справі №400/4759/22 лише 17.09.2024. 17.09.2024 позивачка звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 22452,85 грн., однак відповідач листом від 28.09.2024 №350/174/308/1689/пс відмовив.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. В письмовому відзиві обгрунтував свою позицію тим, що станом на день звільнення позивача спору щодо виплат та заборгованості між військовою частиною та позивачем не було. Умовою виникнення обов`язку сплати компенсації за неотримане речове майно є подання військовослужбовцем відповідно рапорту під час проходження служби. Спір про нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно виник в жовтні 2022 року, коли позивачка звернулась до суду. На виконання рішення суду по справі №400/4759/22 від 21.03.2024 відповідачем було нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18742,42 грн. (за мінусом військового збору 1,5%). Оскільки при нарахування та виплаті належних позивачу сум при звільненні був наявний спір щодо наявності права позивача на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України відсутні.

В свою чергу, позивачка у відповіді на відзив вказала на безпідставність доводів відповідача, та просила задовольнити позов в повному обсязі.

Військова частина НОМЕР_1 у запереченні на відповідь на відзив підтримала свою позицію стосовно безпідставності позовних вимог. Оскільки при нарахування та виплаті належних позивачу сум при звільненні був наявний спір щодо наявності права позивача на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України відсутні. Крім того, відповідач звернув увагу на необхідність зменшення розміру середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку в пропорційному порядку.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 17.03.2025 призначено розгляд справи у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проведення якої доручено Первомайському районному суду Миколаївської області.

В судовому засіданні 01.04.2025 у режимі відеоконференції позивач та представник відповідача підтримали свої позиції, викладені в процесуальних заявах по суті.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №7-РС від 23.02.2022 р. позивачку звільнено з військової служби за пп. "г" через сімейні обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2022 р. №43 позивача виключено зі списків особового складу. Відповідно до цього наказу позивачці компенсація вартості за неотримане речове майно не виплачувалась.

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 22 452,85 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 по справі №400/4759/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 22452,85 грн.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 22 452.85 грн (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 85 копійок).

На виконання рішення суду 17.09.2024 відповідач здійснив позивачці нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 18742,42 гривень (з урахуванням утримання 1,5% військового збору).

На переконання позивачки, відповідач у відповідності з ст. 117 КЗпП України повинен був виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

17.09.2024 позивачка звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку 17.09.2024, однак отримала відмову згідно листа від 28.09.2024 №350/174/308/1689/пс.

Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» тощо.

Разом з тим, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що в силу вищенаведених законодавчих норм, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Судом встановлено, що при звільненні зі служби 23.02.2022 року позивачці не було виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно.

17.09.2024 військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду по справі №400/4759/22 було нараховано та виплачено позивачці компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 18742,42 гривень (з урахуванням утримання 1,5% військового збору).

Таким чином, з урахуванням наведених норм, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільнення зі служби остаточний розрахунок, то позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 17.09.2024 року.

Відтак, період затримки становить проміжок часу з 24.02.2022 року (з наступного дня після звільнення з урахуванням норм статті 116 КЗпП України) по 16.09.2024 року.

Водночас, Законом № 2352-ІХ запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (180 днів), тобто за період з 15.04.2024 року по 16.10.2024 року, у зв`язку з невиплатою йому при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 18742,42 гривень.

Як вбачається з довідки про середньоденне грошове забезпечення від 25.10.2024 №350/1741/308/1864/2/нс - середньоденний заробіток позивача складає 363,05 гривень.

Середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 65346 грн. (363,05 грн. х 180 днів).

У справі № 440/6856/22 Верховний Суд розглянув можливість застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (щодо пропорційного зменшення середнього заробітку), на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX та констатував, що висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц не поширюються на спірні правовідносини, що тривають після 19 липня 2022 року, оскільки з прийняттям Закону № 2352-IX законодавець усунув чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.

Аналогічним чином положення статті 117 КЗпП України були застосовані в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 360/380/23, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що у питанні щодо обчислення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у період до 19 липня 2022 року необхідно застосовувати приписи статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року і не передбачала строкових обмежень. Тому, за висновками Суду має бути застосований принцип співмірності, окреслений у практиці Великої Палати Верховного Суду. Що стосується періоду після 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, то розрахунки необхідно зробити, без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Отже, підсумовуючи викладене, Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 360/380/23, та в подальшому й у постанові від 27.03.2025 по справі № 560/5923/24,

констатував, що у межах цієї справи необхідно ураховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

За цією позицією, для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки застосовуються два режима : 1) до липня 2022 року із застосуванням принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові за весь період затримки такої виплати; 2) після липня 2022 року із застосуванням обмеження виплати шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд в даному випадку застосовує для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати позивачці вартості неотриманого речового майно обмеження шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності.

Відтак, враховуючи наведене та ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час прийняття рішення), відповідач повинен виплати позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (180 днів), тобто за період з 15.04.2024 року по 16.10.2024 року, в розмірі 65346 гривень.

Позов задовольнити частково.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 968,96 гривень підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно частині задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно по день фактичного розрахунку 17.09.2024, в межах шести місяців, за період з 15.04.2024 по 16.10.2024.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за час затримки розрахунку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно по день фактичного розрахунку 17.09.2024, в межах шести місяців, за період з 15.04.2024 по 16.10.2024 року, розраховане відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

4. В задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп) гривень.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 04.04.2025