Справа № 280/9130/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Справа № 280/9130/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Душенко Валентини Анатоліївни (вул. Лютеранська, 12, м. Херсон, 73003), до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2024 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Душенко Валентини Анатоліївни, до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 НГУ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.07.2023 по 07.07.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, та за періоди з 08.07.2023 по 31.07.2023, з 06.11.2023 по 28.11.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі до 100000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.07.2023 по 07.07.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та за періоди з 08.07.2023 по 31.07.2023, з 06.11.2023 по 28.11.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням вже нарахованих та виплачених сум додаткової винагороди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що у зв`язку з отриманими травмами позивач згідно медичної характеристики від 12.03.2024 проходив стаціонарне лікування в період з 08.07.2023 по 10.07.2023, з 10.07.2023 по 12.07.2023, з 12.07.2023 по 14.07.2023, з 14.07.2023 по 10.08.2023, з 10.08.2023 по 18.08.2023, з 18.08.2023 по 25.08.2023, з 22.09.2023 по 17.10.2023, з 06.11.2023 по 28.11.2023, з 25.08.2023 перебував у відпустці за станом здоров`я. ОСОБА_1 додаткова винагорода до 100000 гривень сплачувалась в повному обсязі з серпні, вересні, жовтні 2023 року. В липні 2023 року сплачено 7 000 гривень, в листопаді 2023 року - 54 838,71 гривень. Проте до виплати ОСОБА_1 в липні 2023 року належало додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень (фактично виплачено 7 000 гривень), а в листопаді пропорційна до календарних днів на стаціонарному лікуванні 76 666, 59 гривень (фактично виплачено 54 838,71 гривень). При звільненні ОСОБА_1 виплата вказана різниця у належних до виплати грошових коштів здійснена не була. В зв`язку з чим позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 07.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

20.11.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Також, 20.11.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що представником позивача було помилково зроблено висновок, що додаткова винагорода у розмірі збільшеному до 100 000 гривень за період з 01 по 07 липня 2023 року за безпосередню участь у бойових діях та за період з 08 по 31 липня 2023 року за час стаціонарного лікування після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини не виплачувалася, оскільки за зазначений період вона була виплачена у серпні 2023 року, що підтверджується наказом командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 14.08.2023 №1658дск «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» та довідкою про доходи. Щодо періоду з 06.11.2023 по 28.11.2023, то в цей період позивач проходив реабілітацію в МРЦ МВС «Пуща Водиця», а не перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України в Запорізькій області». Так, зазначений період не підлягає включенню в наказ командира військової частини про виплату додаткової винагороди, оскільки Постановою №168 та Особливостями передбачена виплата такої винагороди у збільшеному розмірі, лише в разі перебування військовослужбовця на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я, відповідно вимоги позивача щодо виплати додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 гривень за період реабілітації з 06.11.2023 по 28.11.2023 не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 був військовослужбовцем та проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ з 23.02.2023.

Згідно з актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) №308/23 від 05.08.2023 за формою Н-5 та актом про нещасний випадок (у тому числі поранення) №308/23 від 05.08.2023 за формою Н-1, 08.07.2023 виконуючи бойове завдання в н. п. Мала Токмачка, близько 14 години 00 хвилин, в наслідок танкового обстрілу з боку противника отримав травму солдат ОСОБА_1 . Був евакуйований з місця події медичними працівниками військової частини та доставлений до медичного закладу м. Запоріжжя де військовослужбовцю після детального обстеження встановили діагноз: «ВП. Вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення правої бокової стінки живота з ушкодженням брижі сліпої кишки, ушкодження стінки сліпої кишки, заочеревинною гематомою. Металеве стороннє тіло заочеревного простору справа. ВОСП н/3 правого плеча».

Нещасний випадок (у тому числі поранення) з солдатом ОСОБА_2 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Травма, пов`язана із захистом Батьківщини.

В подальшому, у зв`язку з отриманими травмами позивач згідно медичної характеристики від 12.03.2024 проходив стаціонарне лікування в період з 08.07.2023 по 10.07.2023, з 10.07.2023 по 12.07.2023, з 12.07.2023 по 14.07.2023, з 14.07.2023 по 10.08.2023, з 10.08.2023 по 18.08.2023, з 18.08.2023 по 25.08.2023, з 22.09.2023 по 17.10.2023, з 06.11.2023 по 28.11.2023, з 25.08.2023 перебував у відпустці за станом здоров`я на 30 діб.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ №109 від 10.04.2024 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ВЧ та всіх видів забезпечення.

З метою отримання інформації про виплати здійснені ОСОБА_1 при звільненні 26.04.2024 до ВЧ НОМЕР_1 НГУ спрямовано адвокатський запит.

29.08.2024 отримано відповідь на вказаний запит.

Згідно довідки про доходи від 05.05.2024 ОСОБА_1 додаткова винагорода до 100000 гривень сплачувалась в повному обсязі з серпні, вересні, жовтні 2023 року, про що зазначив позивач (представник позивача) в позовній заяві. В липні 2023 року позивачу виплачено 7 000 гривень, в листопаді 2023 року - 54 838,71 гривень.

ОСОБА_1 вважає, що в липні 2023 року йому належала до виплати додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень, а в листопаді належала до виплати додаткова винагорода, пропорційна до календарних днів на стаціонарному лікуванні, в розмірі 76666,59 гривень, в зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII). Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 Закону №2232-XII) .

Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента України та діє на теперішній час.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування передбачено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. N64 "Про введення воєнного стану в Україні" та N69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 28 червня 2023 р. N3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №68 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729 затверджені Особливості виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Особливості).

Відповідно до пунктів 10, 11 Особливостей виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Головного управління Національної гвардії України, територіальних управлінь, військових частин, вищих військових навчальних закладів,

навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України здійснюється щомісяця за минулий місяць на підставі наказів відповідно командувача Національної гвардії України, командирів (начальників) територіальних управлінь, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 10 числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 14 Особливостей до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які:

1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Щодо не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 за періоди з 01 липня 2023 року по 07 липня 2023 року, з 08 липня 2023 року по 31 липня 2023 року.

У мотивувальній частині позовної заяви представник позивача зазначає: «Згідно довідки про доходи від 05.05.2024 ОСОБА_1 додаткова винагорода до 100000 гривень сплачувалась в повному обсязі з серпні, вересні, жовтні 2023 року. В липні 2023 року сплачено 7 000 гривень, в листопаді 2023 року - 54 838, 71 гривень. Згідно довідки про безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України №7502 від 09.10.2023 ОСОБА_1 брав участь у вказаних заходах з 28.06.2023 по 08.07.2023. Червень 2023 року складався з 30 календарних днів, липень 2023 року складався з 31 календарного дня, листопад 2023 року складався з 30 календарних днів. Якщо враховувати принцип пропорційності дням (100 000 грн/31 к.д.), то одноденна додаткова грошова винагорода ОСОБА_1 в липні 2023 складала 3 225, 80 гривень, в листопаді 2023 року (100 000 грн/30 к.д.) 3 333, 33 гривень. З вказаних розрахунків слідує, що в липні ОСОБА_1 додаткова грошова винагорода сплачена за більш ніж 2 календарних дня, а в листопаді 16,5 дня. В той же час, як слідує з медичної довідки, ОСОБА_1 : - в липні 2023 був задіяний на виконанні бойових завдань по відсічі збройної агресії рф та з 08.07.2023 до кінця місяця проходив стаціонарне лікування, у зв`язку з пораненням, тобто протягом всього місяця 30 календарних днів; - в листопаді 2023 року проходив лікування протягом 23 календарних днів. Також згідно витягу з наказу №1653дск від 14.08.2023 ОСОБА_1 повинно була бути виплачена додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі в кількості 7 днів. Згідно витягу з цього ж наказу ОСОБА_1 повинно була бути виплачена додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням в кількості 24 дні. Отже до виплати ОСОБА_1 у липні 2023 року належало додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень (фактично виплачено 7 000 гривень), а в листопаді пропорційна до календарних днів на стаціонарному лікуванні 76 666, 59 гривень (фактично виплачено 54 838, 71 гривень). При звільненні ОСОБА_1 виплата вказана різниця у належних до виплати грошових коштів здійснена не була.».

Так, відповідно до пункту 12 Особливостей виплата винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів відповідно командувача Національної гвардії України, командирів (начальників) територіальних управлінь, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.

Пунктом 13 Особливостей встановлено, що накази про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, видаються щомісяця до 10 числа.

У разі надходження документів, передбачених пунктами 7, 8 цих Особливостей, після 5 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження документів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 15 Особливостей відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Крім того, відповідачем, до відповіді на адвокатський запит представника позивача, були надані як довідки грошове забезпечення позивача так і витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 14.08.2023 №1653дск «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» відповідно до яких позивачу було виплачено додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у розмірі 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі з урахуванням раніше виплачених сум винагороди за 7 днів (з 01 по 07 липня 2023 року). Також позивачу було виплачено додаткову винагороду, у розмірі збільшеному до 100 000 гривень, за 24 дні (з 08 липня по 31 липня 2023 року, як такому, що перебуває у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебуває у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем підготовлено та надано довідку про доходи позивача за період з липня 2023 року по грудень 2023 року з зазначенням сум додаткової винагороди, визначеною Постановою КМУ №168 та місяця за який вона була виплачена. З зазначеної довідки вбачається, що додаткова винагорода у розмірі 7000 гривень, яка виплачена у липні 2023 року, є виплатою за виконання завдань у червні 2023 року. У серпні 2023 року позивачу виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 за безпосередню участь в бойових діях у розмірі 22 580,65 гривень та за лікування у розмірі 77 419,35 гривень.

Тобто, (позивачем) представником позивача було помилково зроблено висновок, що додаткова винагорода у розмірі збільшеному до 100 000 гривень за період з 01 по 07 липня 2023 року за безпосередню участь у бойових діях та за період з 08 по 31 липня 2023 року за час стаціонарного лікування після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини не виплачувалася, оскільки за зазначений період вона була виплачена у серпні 2023 року, що підтверджується наказами командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 14.08.2023 №1653дск «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» та довідкою про доходи.

В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги, в цій частині, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 за період з 06.11.2023 по 28.11.2023.

Медична характеристика від 12.03.2024, яка додана позивачем до позовної заяви та долучена до матеріалів справи, містить посилання на те, що в період з 06.11.2023 по 28.11.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України у Запорізькій області». Зазначена медична характеристика надана відповідачем на адвокатський запит представника позивача.

Разом з тим у наданому відзиві відповідач стверджує, що Медична характеристика від 12.03.2024, надана представнику позивача разом з відповіддю на адвокатський запит, містить помилку, а саме позивач у період з 06.11.2023 по 28.11.2023 проходив реабілітацію в МРЦ МВС «Пуща Водиця», а не перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України в Запорізькій області». Зазначене також підтверджується документами, які містяться у позивача.

Також відповідачем до відзиву додана нова Медична характеристика від 20.11.2024, відповідно до якої з 06.11.2023 по 28.11.2023 позивач знаходився на реабілітації в МРЦ МВС «Пуща Водиця».

Відповідач вважає, що зазначений період не підлягає включенню в наказ командира військової частини про виплату додаткової винагороди, оскільки Постановою №168 та Особливостями передбачена виплата такої винагороди у збільшеному розмірі, лише в разі перебування військовослужбовця на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я.

Проте суд вважає хибним даний висновок відповідача з огляду на наступне.

Суд зазначає, що пунктом 1 Постанови №168 (зі змінами) передбачена виплата особам додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень внаслідок двох самостійних та окремих підстав:

- які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або

- які перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

До такого висновку спонукає і застосування в нормативно-правовому акті роздільного сполучника «або» між цими двома підставами.

Доказів того, що в спірний період позивач не перебував у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) відповідачем не надано.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 11 розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Як вже встановлено судом та наведено у рішенні вище, позивач отримав поранення та травмування за безпосередньої участі в бойових діях під час захисту Батьківщини, що також підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.10.2023 №3/29/13-67, Актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 05.08.2023 (Форма Н-5*) та Актом про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 05.08.2023 (Форма Н-1*).

Зважаючи на наявність вказаних доказів, у відповідача були наявні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини навіть у випадку його реабілітації в МРЦ МВС «Пуща Водиця» в період з 06.11.2023 по 28.11.2023.

Водночас позивачу не виплачувалась додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 06.11.2023 по 28.11.2023, що не заперечується відповідачем.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відсутні обґрунтовані підстави виплати позивачу додаткової винагороди, зважаючи на вичерпний перелік виплат відповідно Постанови КМ України №168, до яких реабілітація та лікування захворювань не відносяться.

Так, згідно ч.1 статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.92 №2801-ХII (далі - Закон №2801-ХII):

- послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, у тому числі реабілітаційна, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я, реабілітаційним закладом або фізичною особою підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт;

- реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я (далі - реабілітаційна допомога) - діяльність фахівців з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію функціонування осіб, які зазнають або можуть зазнати обмеження повсякденного функціонування у їхньому середовищі;

- реабілітаційна послуга - послуга, що надається пацієнту реабілітаційним закладом, реабілітаційною установою, закладом охорони здоров`я, соціального захисту або іншим суб`єктом господарювання, які мають право надавати реабілітаційну допомогу згідно із законодавством, та оплачується її замовником. Замовником реабілітаційної послуги можуть бути держава, орган місцевого самоврядування, юридична або фізична особа, у тому числі пацієнт;

- реабілітація - комплекс заходів, яких потребує особа, яка зазнає або може зазнавати обмеження повсякденного функціонування внаслідок стану здоров`я у взаємодії з її середовищем;

- загальний заклад охорони здоров`я - багатопрофільний лікарняний заклад, що надає медичну та реабілітаційну допомогу населенню територіальної громади або декількох громад та забезпечує базові напрями стаціонарної медичної допомоги відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, стабілізацію стану пацієнта та його маршрутизацію до кластерних та надкластерних закладів охорони здоров`я.

Отже, реабілітаційний центр є закладом охорони здоров`я.

Держава визнає право кожного громадянина на отримання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги. Порядок надання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги встановлюється законодавством (стаття 8 Закону №2801-ХII).

Згідно ч. 8 ст. 33 Закону №2801-ХII за медичними показаннями одночасно з наданням медичної допомоги пацієнту надається реабілітаційна допомога у встановленому законодавством порядку.

Правові, організаційні та економічні засади проведення реабілітації особи з обмеженнями повсякденного функціонування у сфері охорони здоров`я з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування у її середовищі передбачені Законом України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» від 03.12.2020 №1053-IX (далі Закон №1053-IX).

Згідно ч.1 статті 20 Закону №1053-IX реабілітація у сфері охорони здоров`я - це комплекс заходів, що здійснюють фахівці з реабілітації, які працюють в реабілітаційних закладах, відділеннях, підрозділах, а також у територіальних громадах, у складі мультидисциплінарної реабілітаційної команди або самостійно, надають реабілітаційну допомогу особі з обмеженнями повсякденного функціонування (або такій, у якої можуть виникнути обмеження повсякденного функціонування) з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування та якості життя у її середовищі.

За визначенням Комітету експертів з реабілітації Всесвітньої організації охорони здоров`я (1963), реабілітація - це процес, метою якого є запобігання інвалідності під час лікування захворювання і допомога хворому у досягненні максимальної фізичної, психічної, професійної, соціальної та економічної повноцінності, на яку він буде здатний в межах існуючого захворювання.

Отже, реабілітація є одним із процесів під час лікування хворого у досягненні ним, в тому числі, фізичної повноцінності.

Отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі з розрахунку 100000 грн. на місяць за час перебування на реабілітаційному лікуванні у Медичному реабілітаційному центрі «Пуща Водиця» з 06.11.2023 по 28.11.2023.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги, в цій частині, заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню .

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з тим, що в силу вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, питання щодо його розподілу судом не вирішувалось.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Душенко Валентини Анатоліївни (вул. Лютеранська, 12, м. Херсон, 73003), до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 06.11.2023 по 28.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі до 100000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 06.11.2023 по 28.11.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «03» квітня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль