Справа № 520/25635/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р. Справа № 520/25635/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.11.24 по справі № 520/25635/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Вінницькій області), в якому просив суд:

- визнати протиправними рішення ГУ ПФУ у Харківській області, викладене у листі №25968-27398/С-03/8-2000/24 від 05.09.2024 та рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №23 від 29.08.2024 про відмову у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, періоду роботи в органах прокуратури та стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а відповідно і рішення про відмову в перерахунку йому, як судді у відставці. щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати йому до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку наступні періоди його роботи: 01.08.1989 31.12.1991 військова служба строкова 2 роки 5 місяців 0 днів; 01.01.1992 16.06.1994 військова служба строкова 2 роки 5 місяців 16 днів; 13.09.1994 16.07.1998 служба в МВС 3 роки 10 місяців 4 дні; 17.07.1998 12.08.2002 прокуратура 4 роки 0 місяців 26 днів; 28.08.2002 18.08.2003 консультант суду 0 років 11 місяців 21 день; 19.08.2003 31.12.2003 суддя 0 років 4 місяці 13 днів; 01.01.2004 10.05.2010 суддя 6 років 4 місяці 10 днів; 11.05.2010 19.05.2017 суддя 7 років 0 місяців 9 днів; 20.05.2017 01.10.2018 суддя 1 рік 4 місяці 12 днів; 02.10.2018 09.04.2020 суддя 1 рік 6 місяців 8 днів. Всього: 30 років 4 місяці 29 днів.

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок і подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 10.04.2020, встановивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 70% (20 років 50% + 10 років х 2=20%), визначеного в довідці Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області від 29.08.2024 №23 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди: з 01.08.1989 по 16.06.1994 військова служба строкова 2 роки 0 місяців 0 днів; 13.09.1994 16.07.1998 служба в органах внутрішніх справ 3 роки 10 місяців 4 дні; 17.07.1998 12.08.2002 робота в органах прокуратури 4 роки 0 місяців 26 днів; 28.08.2002 18.08.2003 робота на посаді консультанта суду 0 років 11 місяців 21 день.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

ГУ ПФУ в Вінницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-2 зазначив, що відповідно до пункту 3 статті 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посад судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Згідно статті 137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Отже, Законом наведено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді.

ГУ ПФУ в Вінницькій області вважає, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді періоду проходження строкової військової служби, період перебування на посадах прокурорів і слідчих.

Крім того, на переконання ГУ ПФУ в Вінницькій області право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурс, проведеного після набрання чинності Законом №1402, не пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу за викладених умов виникає за зверненнями, що надходять після 18.02.2020 за дотримання умов частини четвертої статті 142 Закону №1402.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що як вбачається з копії військового квитка НОМЕР_1 , ОСОБА_1 01.08.1989 був призваний на дійсну військову службу та направлений для проходження служби до Харківського вищого військового авіаційного інженерного училища, присвоєно військове звання - рядовий.

Наказом начальника ХІЛ ВВС №44 від 16.06.1994 позивача було відраховано від навчання на підставі ст. 25 п. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2233-ХІІ.

Позивач зазначив, що зважаючи на те, що він був відрахований та не закінчив навчання в військовому училищі. що згідно закону прирівнюється до строкової військової служби, в подальшому йому не було присвоєно військове звання офіцера, а тому має бути зарахований весь період навчання в Харківському вищому військовому авіаційному інженерному училищі з 01.08.1989 по 16.06.1994 як строкова служба.

Враховуючи те, що його було відчислено від навчання на підставі ст. 25 п. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2233-ХІІ, є всі підстави для зарахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період 01.08.1989 по 16.06.1994 - військова служба строкова - 4 роки 10 місяців 16 днів.

На переконання позивача, період проходження ним строкової військової служби з 01.08.1989 по 31.12.1991- 2 роки 5 місяців 0 днів та з 01.01.1992 - 16.06.1994 - 2 роки 5 місяців 16 днів, а всього - 4 роки 10 місяців 16 днів підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку.

Крім того, позивач зауважив, що довідка Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 вже була предметом розгляду ГУ ПФУ в Харківській області, міститься в матеріалах пенсійної справи та на підставі неї ГУ ПФУ в Харківській області призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 10.04.2020 з розрахунку 50% суддівської винагороди. Вказане підтверджується відповіддю ГУ ПФУ в Харківській області, викладене у листі №25968-27398/С-03/8-2000/24 від 05.09.2024.

Рішення ГУ ПФУ в Харківській області, про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 10.04.2020 з розрахунку 50% суддівської винагороди, у позивача відсутнє.

На переконання позивача, відмова у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним рішення про відмову в перерахунку йому, як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 та в частині зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок і подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 10.04.2020, встановивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 70% (20 років - 50% + 10 років х 2=20%), визначеного в довідці Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 з урахуванням раніше проведених виплат не призведе до відновлення порушених прав позивача в повному обсязі.

Також, позивач, скориставшись своїм правом, надав відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Вінницькій області, в якому зазначає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується і стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зважаючи на те, що ГУ ПФУ в Вінницькій області при прийнятті рішення від 29.08.2024 №23 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Законом України Про судоустрій і статус суддів діяло не на підставах та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу, позивач зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

ГУ ПФУ у Вінницькій області, також подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому, серед іншого зазначило, що згідно статті 137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

На думку пенсійного органу, Законом наведено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді.

ГУ ПФУ у Вінницькій області наполягає, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді періоду проходження строкової військової служби, період перебування на посадах прокурорів і слідчих.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ГУ ПФУ у Вінницькій області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та з 10.04.2020 отримує довічне грошове утримання, згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Довічне грошове утримання судді у відставці призначене позивачу з урахуванням страхового стажу, який склав 30 років 4 місяці 20 днів, в тому числі стаж на посаді судді - 16 років 7 місяців 22 дні, що також підтверджується копією довідки Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310.

08.08.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, в якій просив надати інформацію, який саме стаж та на якій посаді зарахований разом зі стажем роботи на посаді судді для визначення загального процента розрахунку пенсії від заробітку 50%.

15.05.2024 листом №23973-25855/С-03/8-2000/24 ГУ ПФУ в Харківській області надало відповідь на звернення позивача від 08.08.2024, згідно з якою при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу зараховано до стажу роботи на посаді судді наступні періоди:

19.08.2003-10.05.2010 - суддя Богодухівського районного суду Харківської області;

11.05.2010-01.10.2018 - суддя апеляційного суду Харківської області;

02.10.2018-09.04.2020 - суддя Харківського апеляційного суду.

21.08.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, в якій просив провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.04.2020, враховуючи стаж роботи стаж на посаді судді з урахуванням періодів: 01.08.1989 31.12.1991 військова служба строкова 2 роки 5 місяців 0 днів; 01.01.1992 16.06.1994 військова служба строкова 2 роки 5 місяців 16 днів; 13.09.1994 16.07.1998 служба в МВС 3 роки 10 місяців 4 дні; 17.07.1998 12.08.2002 прокуратура 4 роки 0 місяців 26 днів; 28.08.2002 18.08.2003 консультант суду 0 років 11 місяців 21 день; 19.08.2003 31.12.2003 суддя 0 років 4 місяці 13 днів; 01.01.2004 10.05.2010 суддя 6 років 4 місяці 10 днів; 11.05.2010 19.05.2017 суддя 7 років 0 місяців 9 днів; 20.05.2017 01.10.2018 суддя 1 рік 4 місяці 12 днів; 02.10.2018 09.04.2020 суддя 1 рік 6 місяців 8 днів. Всього: 30 років 4 місяці 29 днів.

Заява позивача від 21.08.2024 розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області.

29.08.2024, за результатами розгляду заяви, ГУ ПФУ в Вінницькій області прийнято рішення №23, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Вказана відмова обґрунтована тим, що відповідно до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, на звернення позивача від 21.08.2024 щодо розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ГУ ПФУ в Харківській області повідомило позивача про те, що розрахунок призначеного позивачу з 10.04.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено відповідно до Закону №1402 при стажі роботи на посаді судді 16 років 7 місяців 22 дні у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Правових підстав для здійснення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% суддівської винагороди, як зазначено у зверненні, немає.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у призначенні довічного грошового утримання судді у відставці з 10.04.2020 без включення в розрахунок стажу судді строкової військової служби, роботи в прокуратурі та стажу роботи, що дає право на заняття посади судді, відповідно до розрахунку, наданого Харківським апеляційним судом та відмову в проведенні перерахунку, а також дії ГУ ПФУ в Вінницькій області щодо відмови в проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 10.04.2020 та не включення в розрахунок стажу судді строкової військової служби, роботи в прокуратурі та стажу роботи, що дає право на заняття посади судді, відповідно до розрахунку, наданого Харківським апеляційним судом - протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області від 29.08.2024 №23 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання ГУ ПФУ в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди: з 01.08.1989 по 16.06.1994 військова служба строкова 2 роки 0 місяців 0 днів; 13.09.1994 16.07.1998 служба в органах внутрішніх справ 3 роки 10 місяців 4 дні; 17.07.1998 12.08.2002 робота в органах прокуратури 4 роки 0 місяців 26 днів; 28.08.2002 18.08.2003 робота на посаді консультанта суду 0 років 11 місяців 21 день.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та подальшу виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 10.04.2020, встановивши загальний процент розрахунку довічного грошового утримання від заробітку 70% визначеного в довідці Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04. 2020 №05-62/310, з урахуванням раніше проведених виплат, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Відмовляючи ОСОБА_1 у частині позовних вимог щодо зарахування періоду проходження строкової військової служби з 01.08.1989 по 16.06.1994 до стажу роботи, що дає право судді на відставку та отримання щомісячного грошового утримання суд першої інстанції виходив з того що зарахуванню підлягає період строкової військової служби лише 2 роки. При цьому посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06.06.2024 по справі №990/288/23.

Щодо решти позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно із п. 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч.2 ст. 142 Закону № 1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15.12.1992 № 2862-XII Про статус суддів, який втратив чинність на підставі Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів та Закону України від 23.12.2010 № 2856-VI Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України (далі Закон № 2862-XII).

Частиною 1 статті 43 Закону № 2862-XII передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На день призначення позивача на посаду судді діяв також Указ Президента від 10.07.1995 № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 зазначеного Указу до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Стаття 1 Указу Президента від 10.07.1995 № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів втратила чинність згідно з Указом Президента України від 20.03.2008 № 248/2008 Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865, яка набрала чинності з 01.03.2008, внесено зміни до Постанови № 865 та доповнено пункт 3-1 останньої постанови абзацом такого змісту: До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_1 01.08.1989 був призваний на дійсну військову службу та направлений для проходження служби до Харківського вищого військового авіаційного інженерного училища, присвоєно військове звання - рядовий.

Наказом начальника ХІЛ ВВС №44 від 16.06.1994 позивача було відраховано від навчання на підставі ст. 25 п. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Закон № 2232-ХІІ у редакції, чинній станом на зазначений момент, містив такі положення: «Встановлюються такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу (стаття 2 Закону).

Початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Закінченням перебування на військовій службі вважався день, з якого військовослужбовця взято на військовий облік у військовому комісаріаті у зв`язку із звільненням з військової служби, відчисленням з військово-навчального закладу або закінченням навчального закладу (стаття 24 Закону 2232-ХІІ).

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 25 Закону №2232-ХІІ громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Громадянам, які не мали військового звання до вступу у військово-навчальний заклад, після зарахування на навчання присвоюється військове звання рядового чи матроса. Інші військові звання, присвоєні до вступу у військово-навчальний заклад, зберігаються.

Курсанти користуються правами, пільгами та перевагами і на них покладаються обов`язки згідно з діючим законодавством і статутами Збройних Сил України.

З курсантами після закінчення першого курсу в індивідуальному порядку укладається контракт про проходження ними після закінчення військово-навчального закладу військової служби на посадах офіцерського складу строком від 5 до 10 років. Курсанти, які не уклали такого контракту, відчисляються з військово-навчальних закладів.

Курсантам, випускникам вищих військово-навчальних закладів і кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки), світських вищих навчальних закладів з рівнем підготовки бакалавра присвоюється первісне офіцерське звання молодшого лейтенанта, а з рівнем магістра - лейтенанта.

Законом України від 18.06.1999 № 766-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» змінено редакцію статті 25 Закону № 2232-ХІІ. Після внесення змін у Законі відсутня згадка про зарахування навчання курсантів військових навчальних закладах до строкової служби.

Стаття 1 Указу Президента від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" втратила чинність на підставі Указу Президента України від 20.03.2008 № 248/2008 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України".

Відповідно до наведених норм права, Закон № 2232-ХІІ станом на момент видачі Президентом України Указу № 584/95 встановлював види військової служби, зокрема: строкову військову службу, яка відповідно до вказаного Указу Президента підлягала зарахуванню до стажу роботи судді, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, та військову службу за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів. Водночас таке навчання зараховується курсантам як строкова військова служба.

Враховуючи положення законодавства (зокрема Закону №2232-ХІІ), чинного на час прийняття Указу Президента №584/95 колегія суддів прийшла до висновку, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, підлягає зарахуванню, як строкова військова служба, увесь період навчання позивача як курсанта у військово-навчальному закладі (з дня прибуття на навчання до військово-навчального закладу до дня, з якого військовослужбовця взято на військовий облік у військовому комісаріаті у зв`язку із закінченням навчального закладу).

З урахуванням вище зазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для зарахування до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, періоду військової строкової служби з 01.08.1989 по 16.06.1994, а саме 4 роки 10 місяців 16 днів.

Як наслідок, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди: з 01.08.1989 по 16.06.1994 військова служба строкова 2 роки 0 місяців 0 днів підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 06.06.2024 по справі №990/288/23 колегія суддів вважає помилковим, оскільки зазначена справа стосується інших обставин. По справі №990/288/23 позивач з 5 серпня 1982 року до 18 серпня 1986 року був курсантом Саратовського вищого військового командного училища імені Ф. Е. Дзержинського . В даний період був чинним Закон СРСР від 12 жовтня 1967 року № 1950-VІІ "Про загальний військовий обов`язок". А позивач по даній справі (№520/25635/24) звільнений з військової служби на підставі Закону №2232-ХІІ.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку позивачу періоду роботи 13.09.1994 16.07.1998 служба в МВС 3 роки 10 місяців 4 дні, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями абзацу 2 частини 4 статті ст. 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як передбачено ст. 101 (п. 1-1 ч. 1 ) та ст. 102 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (в редакції, чинній станом на 28.12.1960 (далі - КПК) органами дізнання є, 1) міліція; 2) органи безпеки у справах, віднесених законом до їх відання; 3) командири військових частин, з`єднань, начальники військових установ у справах про всі злочини, вчинені підлеглими їм військовослужбовцями і військовозобов`язаними під час проходження ними зборів, а також у справах про злочини, вчинені робітниками і службовцями Збройних Сил України у зв`язку з виконанням службових обов`язків або в розташуванні частини, з`єднання, установи; 4) митні органи в справах про контрабанду; 5) начальники виправно-трудових установ, слідчих ізоляторів, лікувально-трудових профілакторіїв і виховнотрудових профілакторіїв у справах про злочини проти встановленого порядку несення служби, вчинені працівниками цих установ, а також у справах про злочини, вчинені в розташуванні зазначених установ; 6) органи державного пожежного нагляду у справах про пожежі і порушення протипожежних правил; 7) органи прикордонної охорони у справах про порушення державного кордону; 8) капітани морських суден, що перебувають у далекому плаванні.

Відтак, здійснивши системний аналіз наведених норм колегія суддів зазначає, що для визнання стажу роботи, що дає право на відставку судді особа: а) мала перебувати на посаді слідчого чи прокурора; б) повинна мати процесуальні права та реалізовувати обов`язки, передбачені КПК, а відтак, до стажу судді має зараховуватися робота саме на посаді слідчого чи прокурора, а не робота на будь-якій іншій посаді, до повноважень якого віднесено проведення досудового слідства.

З трудової книжки НОМЕР_2 , доданої до матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 13.09.1994 по 16.07.1998 перебував на службі в органах внутрішніх справ і стаж такої діяльності становить 3 роки 10 місяців і 4 дні.

Проте, згідно з послужним списком ОСОБА_1 № М-0037 (а.с. 34) в період з 13.09.1994 по 16.07.1998 позивач працював на посаді старшого експерта-криміналіста.

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи встановлено відсутність факту перебування позивача у період з 13.09.1994 по 16.07.1998 у Богодухівському районному відділі УМВС України в Харківській області на посаді слідчого, що в розумінні абзацу другого ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ є передумовою для відмови у зарахуванні часу роботи з 13.09.1994 по 16.07.1998 до стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України від 12.07.2018 №2509-VIII Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною 2 такого змісту: До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII в її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину 2 статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №9901/15/21.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у пункті 26 постанови від 17.09.2020 у справі №9901/302/19 (провадження №11-882заі19) при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому зазначено, що при обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Виражене й закріплене в частині 2 статті 137 Закону №1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №9901/537/19).

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24.10.2019 у справі №9901/2/19, від 17.09.2020 у справі №9901/302/19.

Отже, при здійсненні обрахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді статус суддів визначав Закон №2862-XII, відповідно до статті 7 якого (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді, зокрема, районного (міського) суду має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше трьох років.

Відповідно до наявних у трудовій книжці записів після здобуття вищої освіти ОСОБА_1 у період з 28.08.2002 по 18.08.2003 працював консультантом Богодухівського районного суду Харківської області.

Отже, додатково до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає зарахуванню також стаж роботи за юридичною спеціальністю, що вимагався Законом №2862-ХІІ для обрання на посаду судді районного (міського) суду, а саме на посаді консультанта Богодухівського районного суду Харківської області з 28.08.2002 по 18.08.2003 - 0 років 11 місяців 21 день.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне взяти до обрахунку стажу роботи за юридичною спеціальністю 2 роки 0 місяців 10 днів стажу роботи позивача у Богодухівському районному відділі УМВС України в Харківській області на посаді старшого експерта криміналіста за період з 13.09.1994 по 23.09.1995, що разом становить 3 роки стажу роботи за юридичною спеціальністю необхідного для призначення на посаду судді, відповідно до статті 7 Закону №2862-XII, (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді).

Як наслідок, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди: 13.09.1994 16.07.1998 служба в органах внутрішніх справ 3 роки 10 місяців 4 дні є помилковим та підлягає скасуванню.

Що стосується зарахування періоду роботи позивача в органах прокуратури до стажу роботи судді, суд зазначає наступне.

Положеннями абзацу 2 частини 4 статті ст. 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 16.07.1998 наявні такі відомості про роботу позивача в органах прокуратури з 17.07.1998 по 12.08.2002 - 4 р. 0 м. 25 дн.

Станом на час роботи позивача в органах прокуратури діяв Закон України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ, відповідно до статті 56 якого, під поняттям прокурор у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Пенсійний орган при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача не зараховано вказаний період до стажу роботи на посаді судді.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що час роботи на посадах в органах прокуратури, підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №144/247/17, від 28.11.2019 у справі №589/4735/16-а.

Отже, періоди роботи позивача на посадах в органах прокуратури з 17.07.1998 по 12.08.2002 - 4 роки 0 місяців 26 днів підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді періоди на посаді судді з 19.08.2003 по 09.04.2020, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вказані позивачем періоди перебування на посаді судді пенсійним органом зараховані та складають 16 років 7 місяців 22 дні.

Таким чином, ГУ ПФУ в Вінницькій області при прийнятті рішення від 29.08.2024 №23 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" діяло не на підставах та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже воно є протиправним.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправним рішення ГУ ПФУ у Харківській області, викладене у листі №25968-27398/С-03/8-2000/24 від 05.09.2024, колегія суддів зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом під час розгляду справи, заява позивача від 21.08.2024 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розглянута ГУ ПФУ в Вінницькій області та за результатом її розгляду прийнято рішення, яке вже визнано судом протиправним. Лист же ГУ ПФУ у Харківській області №25968-27398/С-03/8-2000/24 від 05.09.2024 є відповіддю на звернення позивача відносно розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді та не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст. 5 КАС України.

Щодо позовної вимоги позивача в частині зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок і подальшу виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 10.04.2020, встановивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 70% (20 років 50% + 10 років х 2=20%), визначеного в довідці Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 з урахуванням раніше проведених виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, з огляду на протиправність рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області, яким відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці всупереч вимог законодавства, колегія суддів вважає, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно, скасувати рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області від 29.08.2024 №23 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області (як орган де перебуває на обліку позивач) зарахувати до стажу роботи на посаді судді наступні періоди:

01.08.1989 16.06.1994 військова служба строкова 4 роки 10 місяців 16 днів;

13.09.1994 - 16.07.1998 - служба в органах внутрішніх справ - 2 роки 0 місяців 10 днів;

17.07.1998 12.08.2002 робота в органах прокуратури 4 роки 0 місяців 26 днів;

28.08.2002 18.08.2003 робота на посаді консультанта суду 0 років 11 місяців 21 день та зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок і подальшу виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 10.04.2020, встановивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 66% (20 років 50% + 8 р х 2 = 16%), визначеного в довідці Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 по справі № 520/25635/24, підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року по справі № 520/25635/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 29.08.2024 №23 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоди:

01.08.1989 16.06.1994 військова служба строкова 4 роки 10 місяців 16 днів;

13.09.1994 - 16.07.1998 - служба в органах внутрішніх справ - 2 роки 0 місяців 10 днів;

17.07.1998 12.08.2002 робота в органах прокуратури 4 роки 0 місяців 26 днів;

28.08.2002 18.08.2003 робота на посаді консультанта суду 0 років 11 місяців 21 день .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок і подальшу виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 10.04.2020, встановивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 66%, визначеного в довідці Харківського апеляційного суду від 09.04.2020 №05-62/310 з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін