Справа № 240/1736/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

04 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/1736/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом від 12 грудня 2024 року № 28, про відмову у наданні відстрочки від призову на військові службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

03 квітня 2025 року через підсистему "Електронний суд" (04 квітня 2025 року отримано та зареєстровано судом) представницею позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить:

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб, а також командирам та уповноваженим особам інших військових частин Збройних Сил України вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу під час мобілізації, на особливий період до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 240/1736/25.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявниця зазначає про те, що позивачу було вручено повістку № 4061 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 21 березня 2025 року о 09:00 год. для уточнення облікових даних. Крім того, позивач вдруге отримав повістку № 2950337 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 27 березня 2025 року о 09:00 год. для уточнення даних. При цьому заявниця зауважує, що облікові дані позивачем було уточнено у встановлений законом строк та порядку. Також зазначає про те, що ОСОБА_1 є єдиним сином ОСОБА_2 - особи з інвалідністю ІІ групи, за яким позивач здійснює догляд. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення відповідачем дій по мобілізації, і, як наслідок, змінить статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця, що, у свою чергу, унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду у разі задоволення позову. Наголошує, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та не підлягає мобілізації, а тому, ймовірні дії відповідача щодо призову позивача на військову службу унеможливлять реалізацію права на відстрочку та для відновлення прав позивача потрібно буде докласти значних зусиль.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення позову є інструментом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову при існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен переконатися, що спірне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Аналіз доводів у заяві про забезпечення позову дає підстави вважати, що твердження заявниці ґрунтуються виключно на незгоді з відмовою ІНФОРМАЦІЯ_1 у відстрочці позивачу від призову на військову службу під час мобілізації та прогнозованих небажаних для позивача наслідків у вигляді ймовірного призову на військову службу.

Суд зазначає, що на момент розгляду заяви представниці ОСОБА_1 у суду відсутні правові підстави для встановлення очевидних ознак протиправності оскаржуваного у цій справі рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови позивачу у відстрочці від призову на військову службу. Як і підстави вважати надіслання повісток задля уточнення облікових даних діями щодо призову позивача на військову службу, які, до того ж, на час подання заяви про забезпечення позову вичерпались (21 березня та 27 березня 2025 року).

Безумовно, рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів правовідносин. Це може завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Більше того, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України встановлено заборону вжиття заходів забезпечення адміністративного позову встановленням заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі.

Ініціюючи вжиття заходів забезпечення у виді заборони "командирам та уповноваженим особам інших військових частин Збройних Сил України" вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією позивача, заявниця просить суд вжити відповідні заходи фактично щодо необмеженого кола осіб, втручаючись тим самим у реалізацію відповідних функцій та повноважень цих суб`єктів, що не є предметом оскарження у цій справі.

Усталена судова практика щодо вжиття заходів забезпечення позову базується на тому, що не є адекватним предмету позову захід забезпечення, який стосується необмеженого кола осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені відповідним заходом забезпечення позову.

За наслідками аналізу поданої заяви про забезпечення позову на предмет ймовірності спричинення невідворотних наслідків та порушення прав та інтересів позивача суд дійшов висновку, що застосування судом обраних заявником заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях щодо вчинення відповідачем дій щодо можливого призову позивача на військову службу (мобілізацію), як і ґрунтуватись на незгоді позивача з діями/бездіяльністю, які є предметом оскарження заявленого позову.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Натомість вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб, ініційований представницею ОСОБА_1 і з визначених нею підстав без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову поза межами судового розгляду справи, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представниці ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки заявницею не доведено дійсну наявність обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями150,151,156,243,248,256 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову в адміністративній справі № 240/1736/25.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько