Справа № 440/13018/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р. Справа № 440/13018/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 08.01.25 по справі № 440/13018/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить :

визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порушення військової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 617 від 02.10.2024 протиправним та скасувати пункт 2 наказової частини цього наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у спірному наказі жодним чином не вказано, які саме службові обов`язки, доручені за посадою, були порушені ОСОБА_1 . Вказує, що обов`язки з евакуації особового складу не належить до обов`язків, доручених йому за посадою.

Посилається на те, що з наказу слідує, що в діях позивача є невиконання вимог розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-83 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск та від 06.09.2024 № Р-546 БГ/дск. Позивач зазначає, що жодне з вищевказаних бойових розпоряджень йому не доводилось. Зміст та суть цих розпоряджень або окремих їх положень позивачу невідомі.

Зазначає, що службове розслідування до видання наказу не проводилось, пояснення з приводу дисциплінарного проступку в позивача не відбиралися. У наказі не зазначено жодного конкретного порушення в діях чи бездіяльності позивача, а лише формально вказані загальні норми Статуту.

З огляду на викладене, позивач вважав виданий наказ протиправним, застосованим з порушенням норм діючого законодавства та таким, що підлягає скасуванню.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснено правомірно, відповідно до порядку визначеному Дисциплінарним статутом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порушення військової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 617 від 02.10.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» за порушення вимог абзаців 2, 6 статті 1, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Рішення вмотивовано тим, що в спірному наказі позивачу інкриміновані порушення щодо тих дій, які не входили до його обов`язків та повноважень. Суд зазначив, що виявлені порушення у вигляді відсутності належних заходів з евакуації особового складу військових підрозділів під час подання сигналу «Повітряна тривога» фактично виникли у зв`язку з невиконанням іншими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-83 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск та від 06.09.2024 № Р-546 БГ/дск.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що заступник командира дивізіону з тилу підпорядковується командиру дивізіону та начальнику тилу заступнику начальника логістики військової частини та є прямим начальником для усього особового складу тилу дивізіону. Таким чином позивач за своїм положенням та статусом являється командиром (начальником) для особового складу підрозділу.

Також заступник командира дивізіону з тилу відповідає за матеріальне й технічне забезпечення підрозділів дивізіону; за стан обліку матеріально-технічних засобів підрозділів дивізіону; за утримання казарм та іншого житлового фонду; за бойову готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, додержання правил охорони довкілля і стан пожежної безпеки безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, укомплектування їх озброєнням і технікою тилу.

Вказує, що позивач, будучи начальником особовому складу реактивного артилерійського дивізіону, повинен, та зобов`язаний забезпечити безпеку всього особового реактивного артилерійського дивізіону для виконання завдань за призначенням, незалежно від місця розташування підрозділу.

Посилається на те, що позивач, будучи обізнаним про заходи, які вживаються командуванням військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення перевірок забезпечення безпеки особового складу, повинен був здійснити дії, направлені на покращення стану речей у підрозділі, та в разі невиконання діючих нормативно - правових актів з даного питання (в тому числі індивідуальної дії) організувати їх виконання.

Щодо не проведення службового розслідування відповідач, з посиланням на пункт 2 розділу II Порядку № 608, зазначав, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Вказує, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира ракетного артилерійського дивізіону з тилу, що визнається сторонами.

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порушення військової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 617 від 02.10.2024 майора ОСОБА_1 , заступника командира 1 реактивного артилерійського дивізіону з тилу військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення : «попередження про неповну службову відповідність» (а.с. 5-6).

Зі змісту наказу слідує, що 26.09.2024 заступниками командира частини здійснено перевірку місць розташування підрозділів, організацію охорони та облік особового складу, за результатами якої ряд посадових осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Наказ про результати перевірки доведено командирам підрозділів на службовій нараді, оголошені стягнення причетним посадовим особам та вказано не допустити подібних випадків в службовій діяльності.

01.10.2024 заступниками командира військової частини та офіцерами управління здійснено чергову перевірку місць розташування підрозділів, організацію охорони та облік особового складу. В результаті перевірки встановлено, що командування 1 реактивного артилерійського дивізіону: ТВО командира 1 реактивного артилерійського дивізіону майор ОСОБА_2 , заступник командира 1 реактивного артилерійського дивізіону з тилу майор ОСОБА_1 та старший місця розташування роти обслуговування та ремонту капітан ОСОБА_3 висновків не зробили, а саме: під час оголошеної повітряної тривоги (ракетної небезпеки) в районах розташування 1 реактивного артилерійського дивізіону та роти обслуговування та ремонту заходи евакуації особового складу не проведені, особовий склад цих підрозділів знаходився в розташуванні. Чергові підрозділів заходи евакуації особового складу не організували, облік особового складу належним чином не оформили.

У наказі зазначено, що такий стан справ свідчить про неналежну організацію командирами 1 реактивного артилерійського дивізіону і роти обслуговування та ремонту заходів по виконанню вимог керівних документів щодо евакуації особового складу під час повітряної тривоги (ракетної небезпеки) та невиконання розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-83 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск та від 06.09.2024 № Р-546 БГ/дск.

На підставі викладеного, командиром військової частини НОМЕР_1 наказано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог абзаців 2, 6 статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та накласти дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Позивач не погодився із прийнятим наказом та оскаржив його до суду.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відносини щодо проходження військовослужбовцями військової служби врегульовані, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон України № 2232-XII).

Згідно зі статтею 2 цього Закону України № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 24 Закону України № 2232-XII передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджений Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 (далі по тексту Дисциплінарний Статут).

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

При цьому, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Закон України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі по тексту - Статут ЗСУ).

Так, за статтею 3 Статуту ЗСУ, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Статтею 5 Статуту ЗСУ визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба, відповідно до статей 6, 7 Статуту ЗСУ, здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту ЗСУ зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Відповідно до статей 11, 16 Статуту ЗСУ, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки :

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Положенням статті 26 Статуту ЗСУ передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статей 28, 29, 30 Статуту ЗСУ, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 45 Статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За положенням ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців визначено статтями 83-84 Дисциплінарного статуту, згідно з якими на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вказує, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 68 Дисциплінарного статуту.

При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником), а дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Верховним Судом в постанові від 13.07.2023 у справі № 420/15045/21 зазначено, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.05.2022 у справі № 320/1646/19, від 22.06.2023 у справі № 380/12332/20.

Колегія суддів зазначає, що відсутність обов`язкового проведення службового розслідування щодо військовослужбовця не свідчить про відсутність обов`язку встановлення наявності доведених підстав для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставами для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугував висновок відповідача про порушення абзаців 2, 6 статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які передбачають обов`язок військовослужбовця:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абзац 2 статті 11 Статуту);

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно (абзац 6 статті 11 Статуту);

- кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Колегія суддів зазначає, що складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Тому, з метою дослідження обставин та встановлення ознак наявності чи відсутності складу правопорушення, перш за все слід, дослідити питання, які посадові обов`язки покладені на ОСОБА_1 у взаємозв`язку з виявленими порушеннями та викладеними у попередньому розділі рішення нормативними актами.

Колегія суддів зазначає, що про жодне порушення саме функціональних (посадових) обов`язків ОСОБА_1 як заступника командира ракетного артилерійського дивізіону з тилу у спірному наказі не зазначено.

Оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що під час оголошеної повітряної тривоги (ракетної небезпеки) в районах розташування 1 реактивного артилерійського дивізіону та роти обслуговування та ремонту заходи евакуації особового складу не проведені, особовий склад цих підрозділів знаходився в розташуванні. Чергові підрозділів заходи евакуації особового складу не організували, облік особового складу належним чином не оформили.

У наказі зазначено, що такий стан справ свідчить про неналежну організацію командирами 1 реактивного артилерійського дивізіону і роти обслуговування та ремонту заходів по виконанню вимог керівних документів щодо евакуації особового складу під час повітряної тривоги (ракетної небезпеки) та невиконання розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-83 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск та від 06.09.2024 № Р-546 БГ/дск.

Проте, зі змісту розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-383 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск (а.с. 19), наданих відповідачем до суду першої інстанції, такий обов`язок покладений на командирів 1, 2, 3, 4, 5 реадн, окремих підрозділів, окремих батарей (рот).

Однак, ОСОБА_1 є заступником командира 1 реактивного артилерійського дивізіону з тилу, а не командиром.

Відповідачем не надано до суду доказів покладення на ОСОБА_1 (заступника командира 1 реактивного артилерійського дивізіону в тилу) виконання (реалізації) зазначених у розпорядженнях обов`язків щодо проведення заходів евакуації особового складу під час оголошеної повітряної тривоги (ракетної небезпеки) в районах розташування 1 реактивного артилерійського дивізіону та роти обслуговування та ремонту

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів ознайомлення позивача з розпорядженнями командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-383 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск.

Твердження відповідача з посиланням на статтю 68 Конституції України про обов`язок знати закони та інші нормативно-правові акти, колегія суддів вважає помилковими, оскільки розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-383 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск у не є нормативно-правовими актами, у загальному доступі відсутні.

Колегія суддів зазначає, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення відповідачу необхідновстановити й довести наявність таких умов у їх сукупності: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку або ж іншого нормативно-правового акту. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним умисно або з необережності.

Проте в спірному наказі позивачу інкриміновані порушення щодо тих дій, які, як вбачається з матеріалів справи, не входили до його обов`язків та повноважень.

Таким чином, виявлені порушення у вигляді відсутності належних заходів з евакуації особового складу військових підрозділів під час подання сигналу «Повітряна тривога» фактично виникли у зв`язку з невиконанням іншими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № Р-83 БГ/дск, від 14.08.2024 № Р-470 БГ/дск та від 06.09.2024 № Р-546 БГ/дск.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порушення військової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 617 від 02.10.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» за порушення вимог абзаців 2, 6 статті 1, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є необґрунтованим, прийнятим без урахування фактичних обставин справи, а тому суд має обов`язок визнати його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

У контексті оцінки інших доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 по справі № 440/13018/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова