Справа № 280/683/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 квітня 2025 року Справа № 280/683/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 в частині не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за його рапортом від 07.12.2024 року у зв`язку з наявністю мати з числа осіб з інвалідністю другої групи на підставі п.п. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 звільнити штаб - сержанта старшого техніка мінометної батареї військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з наявністю мати з числа осіб з інвалідністю першої групи на підставі п.п. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що являється сержантом старшим техніком мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.0.7.2024 матері позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена друга група інвалідності. Потребує стороннього догляду. Окрім сина, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має близьких родичів рідну доньку ОСОБА_3 , рідного сина ОСОБА_4 , які з 24.02.2022 знаходяться в окупації та досягли пенсійного віку, та рідну доньку ОСОБА_5 , яка має першу групу «Б» інвалідності та сама потребує стороннього догляду. Окрім того, ОСОБА_2 має із членів сім`ї другого ступеня споріднення онучку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3., яка знаходиться за кордоном у Німеччині та не має бажання доглядати бабусю. 07.12.2024 на імя командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 10.12.2024 рапорт не було погоджено на підставі того, що відсутні підстави для звільнення зі служби, оскільки є родичі другого ступеня споріднення. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому що є підстави для звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, а саме здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю другої групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач 09.02.2025 подав до суду відзив на позовну заяву та зазначив, що військовослужбовець ОСОБА_1 дійсно звертався до командування військової частини з рапортом щодо звільнення останнього. У своєму рапорті Позивач посилався на абзац 12 пункт 3 частини 12 статті 26 вказаного вище Закону, де однією з підстав для звільнення з військової служби є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Позивачем було подано разом із рапортом на звільнення відповідний пакет документів, де було надано копію довідки Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 13.09.2024 року №151 де зазначено, що позивач має наступний склад сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - мати; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син. Таким чином у позивача є інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснити догляд за його матір`ю. Також звертає увагу на те, що у позивача є дружина, яка також може здійснювати догляд за його матір`ю. просить у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 14.02.2025 до суду подано відповідь на відзив, де вказано, що надані позивачем докази, які були долучені до рапорту є достатніми, тобто такими, що у сукупності підтверджують те, що позивач є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за матір`ю.

Відповідачем 16.02.2025 подано до суду заперечення та вказано, що представник позивача у своїй відповіді на відзив так як і в позовній заяву акцентує увагу суду лише на родичів позивача, які перебувають на тимчасово окупованій території, однак не вказує на те, що у позивача є дружина. Окрім того, зазначає, що документом який підтверджує підстави осіб, які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я. Позивачем вказаного вище документу до військової частини НОМЕР_1 також надано не було. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.02.2017, копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивач вважається військовослужбовцем, старшим техніком мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .

Матір`ю позивача є ОСОБА_2 , яка згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 823391 є інвалідом другої групи.

На підставі висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1758 від 10.09.2024 є особою, що потребує постійного стороннього догляду.

07.12.2024 позивач звернувся з рапортом (зареєстрований 10.12.2024 за № 6206) до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням звільнити його з військової служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, додавши до рапорту наступні посвідчені копії документів: нотаріально завірена копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 823391; нотаріально завірена копія висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1758 від 10.09.2024; завірена копія довідки проведення обстеження для комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг; завірена копія Висновку про результат комплексного визначення; завірена копія Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/010730054; завірена копія паспорту і РНОКПП ОСОБА_2 ; завірена копія паспорту і РНОКПП ОСОБА_1 (син військовослужбовець); нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8.; копію паспорту (закордонний) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3.; копія довідки місця проживання і навчання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3.; копія МСЕК І група ОСОБА_5 ; копія паспорту ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ); копія паспорту ОСОБА_4 ; копія паспорту ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_3 .

Рапорт не було погоджено у зв`язку з відсутністю витягів з ЄДДРУ та наявністю родичів 2-го ступеня споріднення, про що свідчить відповідна відмітка.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі-Закон № 2232, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232 передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232 і залежать від виду військової служби.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Закон № 2232 не містить визначення осіб першої та другої ступені споріднення.

Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що звільнення з військової служби через сімейні обставини можливе у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за наявності двох умов:

- якщо у такої особи відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або

- якщо є члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, але вони самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Тобто, в другому випадку, необхідні висновки медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які підтверджують, що члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.

Згідно із наявною в матеріалах справи Довідкою виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 13.09.2-24 № 151, вона була видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та має склад сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - мати; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що дружина позивача також може здійснювати догляд за матір`ю позивача з тих підстав, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина ОСОБА_1 не відноситься ні до першого, ні до другого ступеня споріднення у розумінні Податкового кодексу України.

Що стосується онуки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то в цій частині суд зазначає, що згадане у Закону № 2232 поняття ступеня споріднення повязується не з наявністю або відсутністю у члена сім`ї другого ступеня споріднення, а можливості або бажання здійснення догляд.

Належність до членів сім`ї прямо передбачена нормами п.14.1.263 п.14.1 ст.14 розділу І Податкового кодексу України, які не містять жодних застережень з приводу спільного проживання. Більш того, критеріями віднесення до кола членів сім`ї дійсно є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Згідно пояснень представника позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не має можливості утримувати ОСОБА_2 як непрацездатну особу з інвалідністю другої групи, тому як фактично окремо проживає у Німеччині та не бажає доглядати за бабусею, що підтверджується копією закордонного паспорту та довідкою з місця проживання і навчання. При цьому доказів того, що ОСОБА_6 не бажає доглядати за бабусею до суду не надано.

Суд зазначає, що абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону № 2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю IІ групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

В свою чергу, як видно зі змісту відмови відповідача, останній не встановлював об`єктивну можливість здійснення онукою позивача фактичного догляду за ОСОБА_2 , з огляду на перебування останньої на території держави Німеччина, а всупереч вказаній нормі Закону констатував лише факт наявності останньої.

Щодо непогодження рапорту позивача з підстав відсутності витягів з ЄДДРУ суд зазначає, що законодавством встановлено конкретні форми витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які формуються з нього автоматично. Видача за заявою фізичної особи витягу з як то з Реєстру щодо відсутності працездатних дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), або витягу з Реєстру про відсутність працездатних інших дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), чинним законодавством не передбачена.

Що стосується посилання відповідача на те, що позивачем не було надано до військової частини НОМЕР_1 довідки ЛКК, то в цій частині суд зазначає, що до осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23, від 11.04.2024 у справі № 420/16689/23, від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Крім того, норма абзацу дванадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 альтернативно визначає два документи для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: або висновок медико-соціальної експертної комісії, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, доданий позивачем до рапорту висновок ЛКК (висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1758 від 10.09.2024) є документом, який підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за особою - матір`ю позивача.

Отже, з огляду на вказані обставини справ та приписи законодавства, суд дійшов висновку щодо протиправності висновків відповідача щодо необхідності відмови в задоволенні рапорту позивача з підстав виключно наявності дружини ОСОБА_1 та наявності інших осіб, зазначених у довідці про склад сім`ї від 13.09.2024 № 151.

Також, визначаючи спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає, що з урахуванням наведених обставин справи та ч. 2 ст. 9 КАС України, правомірним є визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 07.12.2024 року на підставі підпункту абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд рапорту ОСОБА_1 від 07.12.2024 року про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 07.12.2024 року на підставі підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд рапорту ОСОБА_1 від 07.12.2024 року про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 квітня 2025 року.

Суддя А.В. Сіпака