Справа № 340/6269/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/6269/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 року (головуючий суддя Сагун А.В.)

в адміністративній справі №340/6269/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 24.09.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.08.2024 року №37 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно записів дублікату трудової книжки, серії НОМЕР_1 , а саме зазначені в ній періоди: з 27.10.1988 року по 16.09.1997 року та періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003 року, з 26.07.2003 по 04.08.2003 року.

В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, що відмова відповідача у призначенні пенсії за віком є протиправною та такою, що порушує право позивача на належний соціальний захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.08.2024 року №37 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно записів дублікату трудової книжки, серії НОМЕР_1 , а саме зазначені в ній періоди: з 27.10.1988 року по 16.09.1997 року та періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003 року, з 26.07.2003 по 04.08.2003 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач не несе відповідальності за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами. В даному випадку позивач звернувся за призначенням пенсії за віком, тому законодавець не вимагає ніяких уточнюючих довідок, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.08.2024 року № 37 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивачки зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно записів дублікату трудової книжки, серії НОМЕР_1 , а саме зазначені в ній періоди: з 27.10.1988 року по 16.09.1997 року та періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003 року, з 26.07.2003 по 04.08.2003 року, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно записів дублікату трудової книжки, серії НОМЕР_1 , а саме зазначені в ній періоди: з 27.10.1988 року по 16.09.1997 року та періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003 року, з 26.07.2003 по 04.08.2003 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідачем-1) подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, щодо наявності підстав для зарахування до страхового стаду ОСОБА_1 періодів роботи: з 27.10.1988 по 16.09.1997, згідно з записами №1-4 дубліката трудової книжки серія НОМЕР_1 , оскільки не зазначена дата видачі дубліката трудової книжки та печатки на титульній сторінці нечитабельна. Крім того, в довідці за вищевказаний період від 16.10.1999 № 232, виданої сільськогосподарським ТОВ «Еленовське» не зазначені накази про прийняття та звільнення з роботи; періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003, з 26.07.2003 по 04.08.2003, оскільки не зазначена дата видачі дубліката трудової книжки та печатки на титульній сторінці нечитабельна.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2024 року позивачці виповнилось 60 років ( а.с.6).

Страховий стаж позивачки становить 25 років 29 днів.

19.08.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно п.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності вказана заява позивачки розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, та рішенням від 26.08.2024 року №37 відмовлено у призначенні пенсії ( а.с.10).

Так, у рішенні від 26.08.2024 року №37 зазначено, що до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 27.10.1988 по 16.09.1997 згідно з записами № 1-4 дубліката трудової книжки серія НОМЕР_1 , періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003, з 26.07.2003 по 04.08.2003, оскільки не зазначена дата видачі дубліката трудової книжки та печатка на титульній сторінці нечитабельна. Крім того, у довідці від 16.10.1999 № 232 не зазначені накази про прийняття та звільнення з роботи.

Для зарахування до страхового стажу періоду з 27.10.1988 по 16.09.1997, необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів та відповідну довідку про реорганізацію, періоду безробіття 09.01.2003 по 22.01.2003, з 26.07.2003 по 04.08 2003, необхідно надати уточнюючу довідку про період перебування на обліку та отримання допомоги в центрі зайнятості

Позивачка вважає протиправним рішення відповідача-1 від 26.08.2024 року №37 про відмову у призначенні пенсії. Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В силу статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2023 року - не менше 31 років.

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 ЗУ №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 ЗУ №1058-IV).

Слід зазначити, що у пенсійному законодавстві, що діяло до набуття чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637:

довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Мвнвстерства соціального захисту України від 29.07.1993 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція № 58).

Відповідно п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За правилами пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (в редакції від 15.08.1990 року), яка діяла на час внесення першого запису до трудової книжки позивача, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Таким чином суд вважає, що позивач, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для обмеження належного соціального захисту громадянина.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Отже недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

З огляду на вищевикладене позивачка не несе відповідальності за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та у справах № 813/782/17 від 13 червня 2018 року, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а.

Що стосується уточнюючих довідок про які згадано в оспорюваному рішенні пенсійного органу, то п. 20 Постанови № 637 встановлює:

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В даному випадку позивачка звернувся за призначенням пенсії за віком, тому законодавець не вимагає ніяких уточнюючих довідок.

На підставі визначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.08.2024 року №37 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивачки зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно записів дублікату трудової книжки, серії НОМЕР_1 , а саме зазначені в ній періоди: з 27.10.1988 року по 16.09.1997 року та періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003 року, з 26.07.2003 по 04.08.2003 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою ПФУ України від 25.11.2005 № 22-1 (Порядок №22-1).

Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки є саме зобов`язання Головне Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно записів дублікату трудової книжки, серії НОМЕР_1 , а саме зазначені в ній періоди: з 27.10.1988 року по 16.09.1997 року та періоди безробіття з 09.01.2003 по 22.01.2003 року, з 26.07.2003 по 04.08.2003 року.

Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 20.03.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко