Справа № 340/7627/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7627/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

1) визнати дії відповідача - Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення позивачу як члену сімї (сину) загиблого військовослужбовця - протиправним.

2) задовольнити позов, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплачувати грошове забезпечення військовослужбовця члену сімї (сину) загиблого військовослужбовця - ОСОБА_1 з моменту зникнення безвісти батька ОСОБА_2 , а саме з 04.02.2024 року у розмірі, передбаченому законом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 04.02.2024, виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, зник безвісти поблизу населеного пункту Первомайське, Покровського району, Донецької області. Позивач звернувся до командування військової частин із заявою, як найближчий родич, про отримання грошового забезпечення зниклого батька. Відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду.

Ухвалою судді від 02.12.2024 року було залишено без руху позовну заяву. У встановлений строк позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, надав докази сплати судового збору та уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді від 31.12.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 26). Ухвалу доставлено в особистий електронний кабінет відповідача 31.12.2024 року.

Відповідач правом подати відповідь на відзив на скористався.

Надавши оцінку аргументам сторін, наведеним у заявах по суті справи та доказам, що подані разом із ними, суд встановив наступне.

Громадянин України, військовослужбовець ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проходив військову службу у Збройних Силах України у складі Військової частини НОМЕР_1 .

Сторонами не оспорюється та обставина, що 04.02.2024 року стало відомо про те, що ОСОБА_2 , виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, зник безвісти поблизу населеного пункту Первомайське, Покровського району, Донецької області, що підтверджено сповіщенням від 05.02.2024 року №6/1366 (а.с. 4), надісланим ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 09.06.2003 року - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивача.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату на його користь грошового забезпечення, належного батьку - ОСОБА_2 , як єдиному найближчому родичу. Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 28.09.2024 року №2787 (а.с. 25) у задоволені заяви відмовлено, з посиланнями на те, що однією з підстав для виплати повнолітньому сину зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 є сумісне проживання, доказів якого не надано.

Позивач посилається на те, що є найближчим родичем та належить до кола осіб, що мають право на отримання належних зниклому безвісти сум грошового забезпечення. На підтвердження сумісного проживання з батьком надав Акт, складений жителями ОССБ «Івушка», засвідчений головою ОСББ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-XII), за військовослужбовцями, захопленими в полон, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення). Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (далі по тексту - Порядок № 884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, захоплених у полон унормовано Порядком № 884, який прийнято відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 260.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Надаючи оцінку підставам відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення, суд враховує, що згідно пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Із урахуванням обставин цієї справи, нормативною підставою для прийняття оскарженого наказу стала норма пункту 4 Порядку № 884 - «подання не в повному обсязі документів зазначених у пункті 4 цього Порядку».

Згідно п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Передбачені пунктом 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 7 Порядку № 884 дає підстави для таких висновків.

Першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абзацу 2 п. 7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що за наявними у справі матеріалами, та відповідно до поданої позивачем на ім`я командира військової частини заяви неможливо встановити чи спростувати перебування у шлюбі зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .

Офіційні документи про місце реєстрації чи проживання (довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) (у разі відсутності такої інформації в паспорті) позивач відповідачу, а також до суду не надав.

До заяви, поданої 13.09.2024 року, про виплату належного батьку ОСОБА_2 грошового забезпечення, позивачем було додано:

сповіщення сім`ї,

копію паспорта (id карта),

довідка про присвоєння позивачу РНОКПП,

копія свідоцтва про народження позивача,

копія акту ОСББ,

копія повідомлення прокуратури про визнання позивача потерпілим,

копія витягу з ЄДДР що місця реєстрації місця проживання.

Водночас, позивач, в порушення пункту 4 Порядку № 884, не надав документи згідно переліку, які б свідчили про фактичне спільне проживання його з батьком без реєстрації (довідка про фактичне проживання особи без реєстрації), копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання, або докази, що підтверджують їх відсутність, та документи, що підтверджують наявність/відсутність дружини у зниклого безвісти, яка мала б першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Надаючи аналіз єдиному доказу, яким позивач підтверджує факт спільного проживання з батьком - акту, засвідченого ОСББ від 08.07.2024 (а.с. 24), суд зазначає, що такий акт було складено майже через півроку після зникнення безвісті ОСОБА_2 , водночас його зміст свідчить про те, що останній проживає (тобто не у минулому, а на даний час) за вказаною адресою, що викликає обґрунтований сумнів в об`єктивності відомостей, зазначених в такому акті. Крім цього, серед осіб, які, відповідно до змісту Акту, проживають по АДРЕСА_3 , окрім позивача та ОСОБА_2 зазначено ОСОБА_3 , тобто мати позивача, водночас жодних даних про те, чи перебуває зазначена особа у шлюбі з ОСОБА_2 , у поданій заяві від 13.09.2024 не зазначено та до суду не надано.

Зазначений Акт фактично складено особами, які проживають по сусідству з позивачем, а головою ОСББ лише посвідчено справжність підписів таких осіб, а не справжність його змісту.

Отже, наданий Акт від 08.07.2024 року не може бути визнаний офіційним документом, який підтверджує факт проживання позивача та ОСОБА_2 за однією адресою.

Будь-яких інших доказів того, що позивач проживав спільно із ОСОБА_2 станом на день зникнення його безвісти чи захоплення в полон, до суду не надано.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, Військовою частиною НОМЕР_1 правомірно, з дотриманням вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 884, відмовлено ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як правомірність спірних дій відповідача підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО