Справа № 160/24628/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24628/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 року (головуючий суддя Врона О.В.)

в адміністративній справі №160/24628/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 11.09.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 24 від 06.09.2023 року щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.08.2022 року.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обрахувати та призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника після смерті ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, якщо після перерахування її розмір не є меншим за раніше встановлений ОСОБА_1 розмір пенсії, починаючи з 03.08.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу". Однак, розглянувши заяву позивача на виконання судового рішення, Пенсійним фондом протиправно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії і її обрахунку, посилаючись на те, що розмір пенсії, обчислений згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, є меншим ніж розмір пенсії за віком обчислений відповідно до Закону №1058-ІV.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 24 від 06.09.2023 року щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.08.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області після прийняття рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, здійснити обрахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у справі №160/20943/22 Дніпропетровським окружним адміністративним судом встановлено, що станом на 05.02.2004 року ОСОБА_2 мав загальний стаж роботи 27 років 3 місяців та 27 день, та спеціальний стаж, що давав право на щомісячне грошове утримання судді. Тобто, на час виходу у відставку ОСОБА_2 набув право на пенсію на підставі Закону №3723. Таким чином, оскільки чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для того, що непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

При цьому, оскільки відповідачем-2 було розглянуто питання щодо переведення позивачку на інший вид пенсії і прийнято рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника і у перерахунку такої пенсії, суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Обов`язок з обрахування і виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення про переведення позивача на інший вид пенсії і матеріалів пенсійної справи. Виходячи з наведеного, для належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним покласти обов`язок з обрахунку і виплати пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідачем-1) та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідачем-2) подані апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач1) вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 03.08.2022 встановлено, що при переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника згідно Закону № 1058, розмір пенсії зменшується і складатиме 2167,88 грн. (до перерахунку 3840,27 грн.). Відповідно до пункту 4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 в разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу № 889, який діє з 1 травня 2016 року, утратив чинність Закон України від 16.12.93 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в пунктах 10 і 12 цього розділу. 5 За пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 державним службовцям за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723. Тобто Законом № 889 не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії згідно Закону України Про державну службу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач2) вказує, що суд першої інстанції не дослідив, що посилання позивача на право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, визначеної на підставі Закону України «Про державну службу», її осучаснення, не мають правового підґрунтя, у відповідача відсутні підстави для вчинення будь-яких дій щодо закритого рахунку одержувача пенсії зв`язку зі смертю пенсіонера, тому підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки, позивачка звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено. Питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ні Законом України «Про статус суддів», ні Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03.08.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії - перехід на інший вид пенсії від 03.08.2022 року о/р 24, відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 у справі №160/20943/22 (залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023) визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022 року, врахувавши при цьому право ОСОБА_1 на надання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за № 1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 за № 3723-ХІІ.

На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022 про переведення її з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06.09.2023 №24 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При повторному розгляді заяви ОСОБА_1 . Пенсійним фондом встановлено, що при переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника згідно Закону №1058, розмір пенсії зменшується і складатиме 2167,88 грн. (до перерахунку -3840,27 грн.).

Відповідно до пункту 4 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 в разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889, який діє з 1 травня 2016 року, утратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в пунктах 10 і 12 цього розділу.

За пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державним службовцям за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723.

Тобто, Законом №889 не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Позивачка вважає протиправним рішення відповідача-2 від 06.09.2023 №24.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За змістом статті 46 Конституції України громадяни наділені правом на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст.10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.1, п.1 ч.2, абз.2 п.2 ч.3 ст.36 Закону України №1058-IV).

Отже, оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина/чоловік, що досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Така обставинами не є спірною та визнається учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника.

При цьому, позивач просить нарахувати і призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, а не згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ і її обрахування.

Пунктом 10 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90% відсотків.

До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Закон України "Про державну службу" №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" №3723-XII.

Пункт 13 розділу 11 Закону України "Про державну службу" №889-VIIІ передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закон України "Про державну службу" №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Статтею 37 Закону №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 %.

До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

У справі №160/20943/22 Дніпропетровським окружним адміністративним судом встановлено, що станом на 05.02.2004 року ОСОБА_2 мав загальний стаж роботи 27 років 3 місяців та 27 день, та спеціальний стаж, що давав право на щомісячне грошове утримання судді.

Тобто, на час виходу у відставку ОСОБА_2 набув право на пенсію на підставі Закону №3723.

Таким чином, оскільки чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для того, що непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Право позивачки на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону № 3723-ХІІ доведено в судовому порядку, натомість відповідачем на виконання рішення суду не надано розрахунку такої пенсії.

Відповідно до пунктів 8, 11 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затвердив "Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб" (Порядок №622).

Пунктами 2, 3 Порядку №622 встановлено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Суд звертає увагу на неприпустимість прийняття органом влади таких роз`яснень, які підміняють собою рішення та обумовлені категоріями доцільності чи недоцільності, як це має місце у даній справі. Зі змісту відмови, наданої позивачу, вбачається, що відповідач посилається на "умовний розрахунок" пенсії, з чого далі робить висновок про недоцільність перерахунку з пенсії по віку за Законом №1058-IV на пенсію по віку державного службовця за статтею 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі пенсії за віком, про який просить позивач, оскільки розмір пенсії начебто підлягатиме зменшенню.

Відповідач-2 у рішенні не зазначає про те, що позивачем не дотримано будь-які вимоги стосовно наявності або форми документів, які подаються для проведення перерахунку, їх недостатності або невідповідності.

З огляду на це, суб`єкт владних повноважень не може на власний розсуд втручатись у реалізацію особою свого права на пенсійне забезпечення та впливати на його волевиявлення з мотивів доцільності або недоцільності вчинення певних дій.

Суд вважає, що у разі подання особою, яка має на це право, заяви з клопотанням або вимогою про вчинення на її користь перерахунку або інших дій, які суб`єкт владних повноважень повинен розглянути/вирішити/вчинити (по суті), орган влади не має права відмовляти, керуючись при цьому мотивами доцільності або недоцільності.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень вважає вимоги особи такими, що задоволенню не підлягають, він повинен навести чіткі, визначені законодавством підстави для відмови у задоволенні вимог та прийняти рішення про відмову, яке підлягає оскарженню, а не посилатись на будь-які оціночні судження або гіпотетичні розрахунки, викладаючи свої висновки у формі роз`яснення чи рекомендацій.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач-2 не довів правомірності своїх дій щодо відмови у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка за ст. 37 Закону України "Про державну службу", як наслідок, позов підлягає задоволенню.

При цьому, оскільки відповідачем-2 було розглянуто питання щодо переведення позивача на інший вид пенсії і прийнято рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника і у перерахунку такої пенсії, суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, а тому на нього не може бути покладено обов`язок щодо переведення позивача на інший вид пенсії.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п. 4.7 Порядку №22-1).

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.

Таким чином, обов`язок з обрахування і виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення про переведення позивача на інший вид пенсії і матеріалів пенсійної справи.

Виходячи з наведеного, для належного захисту прав позивачки, суд вважає необхідним покласти обов`язок з обрахунку і виплати пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 20.03.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко