Справа № 947/4209/25
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/4209/25
Провадження № 2-а/947/82/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправною та скасування постанови №1907

по справі про адміністративне правопорушення від 07.09.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2025 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №1907 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.09.2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 20 травня 2024 року він звернувся до відповідача з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону Українит Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як особою яка не підлягаю призову на військову службу під час мобілізації оскільки має батька із числа осіб з інвалідністю II групи.

Позивач зазначив, що до заяви були додані нотаріально засвідчені документи на підтвердження родинних стосунків та інвалідності батька, однак листом від 28.05.2024 року відповідач відмовив у розгляді заяви та повернув її.

Будучи незгодним з вказаним рішенням, він звернувся з відповідним позовом до Одеського окружного адміністративного суду, яким за наслідком справи №420/23572/24 ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 , задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.05.2024 (вх. № 4915 від 28.05.2024) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2024 (вх. № 4915 від 28.05.2024) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Також позивач вказує, що як вбачається з пояснень ІНФОРМАЦІЯ_4 , які надавались під час розгляду справи №420/23572/24, ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою розгляду його заяви від 20.05.2024 (вх. № 4915 від 28.05.2024) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак він не отримував жодних повісток.

27 січня 2025 року позивач через електронний суд отримав постанову про відкриття 23.01.2025 року виконавчого провадження за № 76940754 Київським відділом ДВС у м. Одесі Південного МЮ (м.Одеси) про стягнення з нього на користь ІНФОРМАЦІЯ_4 штрафу за порушення правил військового обліку в подвійному розмірі у сумі 51000 гривень, за наслідком чого він дізнався про оскаржувану постанову, під час винесення якої він не був присутнім, копії не отримував, як і не знав інформації про розгляд відповідної справи відносно нього та підстави інкримінованого адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що відповідачем порушено процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про справи про адміністративні правопорушення, порушення порядок його сповіщення, безпідставно застосовано положення статті 210 КУпАП, оскільки відповідач мав можливість самостійно отримати з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про його персональні дані, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Позивач вказує, що оскаржувана постанова не містить належних доказів на підтвердження наявності вини в його діях.

З посиланням на вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивачем одночасно у позові було заявлено вимогу про поновлення процесуального строку на вчинення процесуальної дії з подання даної позовної заяви до суду та надано клопотання про витребування доказів.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 29.01.2025 року, заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом, задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з даною позовною заявою. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 25 лютого 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

Вказаною ухвалою суду також задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії усіх матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідком розгляду якої було винесено оскаржувану постанову №1907 по справі про адміністративне правопорушення від 07.09.2024 року.

03.02.2025 року позивачем надано до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд заяву про забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій щодо виконання постанови №1907 від 07.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 за якою відкрито виконавче провадження ВП № 76940754 Київським відділом ДВС у м. Одесі Південного МЮ (м.Одеси) до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили.

За наслідком розгляду вказаної заяви, Київсььким районним судом міста Одеси 05.02.2025 року постановлено ухвалу, якою заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову по справі №947/4209/25, шляхом зупинення стягнення на підставі постанови №1907 по справі про адміністративне правопорушення від 07.09.2024 року, яка перебуває на примусовому виконанні у головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гульчак А.С. в межах виконавчого провадження ВП №76940754, до розгляду справи по суті та набрання законної сили рішення суду по вказаній справі.

12.02.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Представник відповідача посилається на те, що підставою для винесення постанови №1907 стало порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 вимог підпункту 2 пункту 1 ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, а саме: не прибув 29.08.2024 за викликом для уточнення військово-облікових даних х2917 до ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.08.2024 року. До адміністративної справи № 1907 долучено копію повістки х2917, витяг з Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів (далі АІТС «Оберіг»), квитанцію №859 від 22.08.2024 про направлення постанови Укрпоштою.

Відповідач вказує, що відповідно до трекінгу рекомендованого листа №859 23.08.2024 співробітником зафіксовано невдалу спробу вручення, а 06.09.2024 лист повернувся відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. За наслідком чого представник відповідача вважає, що логічним є висновок, що позивач знав про направлення йому листа з викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 та свідомо проігнорував отримання листа. Постанова № 1907 винесена 07.09.2025 після з`ясування цієї обставини. На підставі вищевикладеного, відповідач зазначав, що постанова про адміністративне правопорушення № 1907 є законною та обґрунтованою, винесена в межах повноважень, в порядку та в спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з врахуванням всіх обставин справи.

05.03.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якій останній вважає заперечення викладені представником відповідача проти задоволення позову безпідставними та необґрунтованими.

У судове засідання призначене на 03.04.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, відповідач про причини неявки суд не повідомив. Від позивача 05.03.2025 року в електронній формі надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Частинами 1, 9 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом не встановлено підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 205 КАС України, за наслідком чого судом було ухвалено здійснити розгляд справи 03.04.2025 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, військовозобов`язаний, перебуває на обілку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зі змісту копії витягу з додатку «Резерв+» від 12.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , військовозобов`язаний перебуває на обліку та вчасно здійснив уточнення даних 18.05.2024 року.

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою (вх.№4915 від 28.05.2024) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як особі яка має батька із числа осіб з інвалідністю 2 групи.

До заяви від 28.05.2024 додано: копія паспорта ОСОБА_1 , копія довідки до акту огляду МСЕК від 31.05.2005 №019641, копія паспорту заявника, копія Свідоцтва про народження заявника, копія довідки про спільне проживання, копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану від 18.05.2023, копія посвідчення Серія НОМЕР_1 від 14.10.1991; копія свідоцтва про смерть від 07.09.2023.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.05.2024 надано відповідь ОСОБА_1 , що заява про відстрочку від призову на військову службу не підлягає задоволенню без особистої участі заявника.

Позивач будучи незгодним з вказаною заявою, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом (справа №420/23572/24), за наслідком розгляду якої 05.11.2024 року ухвалено рішення яким, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.05.2024 (вх. № 4915 від 28.05.2024) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2024 (вх. № 4915 від 28.05.2024) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

В порядку перевірки вказаного рішення суду, як доказу, судом за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наявність оприлюднення його тексту, а також встановлено набрання рішенням законної сили 26.12.2024 року. Вищевказані обставини встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року по справі №420/23572/24, яке набрало законної сили, за наслідком чого судом не ставляться під сумнів під час розгляду даної справи та додатковому доказуванню не підлягають.

Вказаним рішенням суду викладені пояснення представника ІНФОРМАЦІЯ_4 під час розгляду вказаної справи, згідно з якими, останнім зазначалось, що з метою вирішення питання, порушеного в заяві, позивачу необхідно особисто прибути за викликом 29.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 з військово-обліковим документом, оригіналами (та копіями) усіх підтверджуючих право на відстрочку документів.

Судом встановлено, що 07.09.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 винесено постанову №1907 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 210 КУпАП за порушення вимог підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, а саме: не прибув 29.08.2024 за викликом для уточнення військово-облікових даних х2917 до ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.08.2024 року. Засвідчено, що повістку про виклик було направлено 22.08.2024 року рекомендованим листом 859. Про причини неявки протягом визначеного чинним законодавством терміну не повідомляв.

У відповідності до наданої до суду копії постанови, остання винесена за відсутності ОСОБА_1 , копія якої останньому не вручалась на місці її складення.

Відповідно до наданого трекінгу АТ «Укрпошта», поштове відправлення 859 не вручено адресатові та повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.

Представником відповідача надано до відзиву на позовну заяву, копію повістки №х2917 та копії розписок, оглядаючи які вбачається неможливість встановити: ані дати її складення, ані дані про особу яка викликається та адресу її місця проживання, за якою скеровується відповідна повістка, ані дата виклику для прибуття.

Позивач будучи незгодним з вказаною постановою №1907 від 07.09.2024 року звернувся до суду з даною позовною заявою.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як встановлено ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

В свою чергу, згідно пункту 1 статті 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За визначенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, тощо.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Приймаючи викладене, виходячи з наданих до суду доказів, суд зазначає наступне.

Як вбачається, оспорювана постанова винесена за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210 КУпАП, за наслідком порушення позивачем вимог підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, а саме: не прибув 29.08.2024 за викликом для уточнення військово-облікових даних х2917 до ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.08.2024 року.

Статтею 210 КУпАП у редакції станом на час винесення спірної постанови передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дана стаття містить примітка, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014р., коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Разом з тим, пунктом 10-1 пункту 1 вказаних Правил визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану : у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів); мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон; уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Також судом враховується, що відповідно до п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок призову), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 28 вказаного Порядку передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Пунктами 29-30 даного Порядку врегульовано, що у повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.

У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів або Журналі реєстрації виданих для оповіщення повісток за формою згідно з додатком 3.

Для оповіщення військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України чи СБУ бланк повістки оформляється зазначеними органами. Порядок оформлення повісток, їх підпис та реєстрація визначаються розвідувальними органами України, СБУ.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, у зв`язку із неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою.

При цьому зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що повістка позивачеві з викликом на 29.08.2024 року скеровувалась для уточнення військово-облікових даних, однак у відповідності до доданої відповідачем копії відповідної повістки не можливо встановити: ані дату її складення; ані дані про адресата та місце його проживання, за якою її було скеровано; ані дату виклику для прибуття.

Разом з тим, судом приймається, що у відповідності до встановлених обставин у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року по справі №420/23572/24, яке набрало законної сили, вбачається, що станом на час виклику ОСОБА_1 фактично тривав розгляд його заяви про надання відстрочки від призову. Доказів на підтвердження надання позивачем неповного переліку документів у відповідності до діючого законодавства до вказаної заяви, відповідачем до суду не надано.

Також судом встановлено, що станом на час виклику ОСОБА_1 останній перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 та виконав свій обов`язок з вчасного уточнення військово-облікових даних, що підтверджується наданим витягом з «Резерв+».

Відповідачем не додано доказів, що ним здійснювались з перевірки відповідних даних відносно позивача у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, здійснювалась перевірка персональних даних військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, а також встановлено їх невідповідність з уточненими з боку позивача.

Отже, відповідачем не підтверджено належними доказами факт здійснення дій з належного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом скерування належно оформленої повістки за адресою місця проживання позивача, яка була ним повідомлена під час уточнення військово-облікових даних, а також не обґрунтовано мету виклику військовозобов`язаного, оскільки як зазначено позивач вчасно оновив свої військово-облікові дані.

Суд зазначає, що у відповідності до пункту 41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідачем зазначається, що повістка про виклик ОСОБА_1 на 29.08.2024 року була скерована засобами поштового зв`язку 22.08.2024 року рекомендованим листом за № 859, однак до суду не надано доказів, що за вказаним номером відправлення скеровувалась безпосередньо відповідна повістка на ім`я ОСОБА_1 . Також до суду не надано доказів за якою адресою місця проживання ОСОБА_1 скеровувалась відповідна повістка про виклик.

З доданого представником відповідача трекінгу АТ «Укрпошта» про скероване поштове відправлення за № 859 вбачається, що поштове відправлення не вручено та повернуто відправнику з підстав «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до положень пункту 41 Порядку №560 не є належним повідомленням особи.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція), згідно з пунктом 6 якої, до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

З поданих представником відповідача копій документів з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача вбачається, відсутність належних доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 вчиненого адміністративного правопорушення, за наслідком чого винесено оспорювань постанову.

Отже, відповідачем не надано до суду належних доказів на підтвердження вчинення позивачем і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, а також не виконано в порушення вимог статті 77 КАС України покладеного на нього обов`язку з доказування правомірності винесеної оспорюваної постанови.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення в даній справі, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи викладене, скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) можливе лише тоді, коли оскаржена постанова винесена органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу.

В даному ж випадку постанова винесена органом (посадовою особою), правомочним вирішувати цю справу, тому відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд.

Враховуючи вищевикладене в цілому, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини, не доведено належними доказами факт вчинення позивачем порушення правил військового обліку, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КпАП України, а відтак не підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, за наслідком чого в межах положень ст.286 КАС України суд вважає достатніми підстави для скасування спірної постанови №1907 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.09.2024 року, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.3 ст. 210 КУпАП підлягаючою закриттю.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи викладене, оскільки позов позивача підлягає до задоволення, за пред`явлення якого позивачем сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн, у відповідлності до положень ч.1 ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_8 , підлягають витрати з відшкодування сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст. 7, 9, 210-1, 235, 245-249, 251-252, 254-257, 268, 276-279, 280-282, 283-291 КУпАП, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 132, 134, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови №1907 по справі про адміністративне правопорушення від 07.09.2024 року задовольнити.

Cкасувати постанову №1907 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.09.2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання в порядку передбаченому статтею 297 КАС України апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 04.04.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко