Справа № 380/25826/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25826/23 пров. № А/857/34779/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гінди О.М.

суддів Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року (головуюча суддя: Качур Р.П., місце ухвалення: м. Львів, повний текст складено 06 грудня 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, державного нотаріуса Сулими Надії Наталії Богданівни, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 30.10.2023, через засоби поштового зв`язку, звернулися до суду з позовом до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, державного нотаріуса Сулими Надії Наталії Богданівни, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, в якому просили: визнати протиправними дії Держави України суб`єкта владних повноважень державного нотаріуса Сулими Н.Б. Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області - постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2023 № 754/02-31; скасувати постанову державного нотаріуса Сулими Н.Б. Першої Львівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2023 № 754/02-31; зобов`язати державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулиму Н.Б. видати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ; визнати протиправною бездіяльність відповідача Держави України суб`єкта владних повноважень, реєстратора до 2013 року, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» протиправні відписки від 20.01.2010 № 82 та від 18.12.2013 № 426 і скасувати їх; зобов`язати реєстратора КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вчинити дії, щодо належної реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 та за спадкоємцями; встановити наявність чи відсутності компетенції (повноважень) відповідача суб`єкта владних повноважень, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 з 2009 р.; стягнути солідарно з відповідачів - Держави України - суб`єктів владних повноважень державного нотаріуса Сулими Н.Б . Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» кошти 10000000,00 грн на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; зобов`язати Державу Україну зареєструвати право власності, за спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що на праві власності зареєстрована за спадкодавцем ОСОБА_4 отримане згідно Міждержавної угоди 15.02.1951 та внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по новому).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального законодавства, зокрема статті 2, 4, 7, 19, 243 КАСУ, які забезпечують право на судовий захист та доступ до правосуддя.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті, відведеним суддею створені умисно причини та умови тривалого порушення прав позивачів спадкоємців судовий захист у розумні строки. Протиправна постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2023 № 754/02-31 у спадковій справі № 6/2010 створила причини та умови тривалого порушення права спадкоємців на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в Україні і Польщі створює перешкоди і суперечить законодавству України. Просить скасувати рішення суду та повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідачами відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позивачкою в апеляційній скарзі заявлено клопотання про повернення помилково сплаченого в суді першої інстанції судового збору, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні такого клопотання необхідно відмовити, оскільки позивачці з клопотанням про повернення судового збору необхідно звернутися до Львівського окружного адміністративного суду, на розрахункові рахунки якого сплачено такий судовий збір, відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.

Також, позивачкою заявлено клопотання про витребування з Державного нотаріального архіву м Дрогобича спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , зокрема: свідоцтво про право на спадщину від 29.10.1958, договір дарування від 14.08.1959, згідно якого ОСОБА_7 подарувала зятю ОСОБА_4 1/2 успадкованого домоволодіння по АДРЕСА_1 . Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні такого клопотання необхідно відмовити, оскільки всупереч вимогам ч. 4 ст. 79 КАС України, позивачкою не подано доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на отримання відповідних документів з Державного нотаріального архіву м. Дрогобича.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного нотаріуса, при винесенні спірної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2023 № 754/02-31 відповідають вимогам ст. ст. 49, 67 Закону України «Про нотаріат». З аналізу норм Закону № 2939-VI суд першої інстанції дійшов висновку, що листи КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 20.01.2010 № 82 та від 18.12.2013 № 436 (у позовній заяві помилково зазначено № 426) не є відповідями на запит на отримання публічної інформації позивачки, а тому не можуть бути оскаржені останньою. Фактично ж, вимога позивачки про скасування таких зумовлено тим, що вона не погоджується із їх змістом. Однак, відсутність у ОСОБА_4 нерухомого майна по АДРЕСА_2 вже встановлена судом. Тому в цій частині позов є необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про зобов`язання реєстратора КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вчинити дії, щодо належної реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 та за спадкоємцями та щодо зобов`язання Держави Україна зареєструвати право власності, за спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що на праві власності зареєстрована за спадкодавцем ОСОБА_4 отримане згідно Міждержавної угоди 15.02.1951 р. та внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по новому). Оскільки позивачка у цій справі не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, вона не наділена адміністративною процесуальною дієздатністю на пред`явлення позову щодо встановлення наявності компетенції (повноважень) у КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 з 2009 року. Також, позивачка не довела наявності протиправності рішень, дій та/або бездіяльності відповідачів, які б спричинили їй моральну шкоду. Як, і не встановлено і завдання відповідачами збитків матеріального характеру, що могло б бути підставою для стягнення матеріальної шкоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою № 2 від 13.09.2023 у якій просила видати свідоцтво про право на спадщину та майно: домоволодіння ОСОБА_11 с. Чорноріки Кроснянського повіту Жешівського воєводства Польща 1200 злотих, земля тощо; домоволодіння житлового будинку АДРЕСА_3 га землі; домоволодіння житловий будинок АДРЕСА_4 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 45,15 кв м - 7 га землі Свідоцтво про право на спадщину від 29.10.1958; домоволодіння ОСОБА_8 (бездітний), який помер у 1981 році від інсульту і захоронений на міському кладовищі в м. Нойзес ФРН, переїхали в населений пункт Вестхайм ФРН (де є спадкове майно).

Постановою від 15.09.2023 № 754/02-31 державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Сулима Н.Б. відмовила у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_9 , державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори, 14 січня 2010 року заведено спадкову справу № 6/2010 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_5 . Вказано, що 14 січня 2010 року, до Першої Львівської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована (проживала) разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. З приводу встановлення складу спадкового майна встановлено, що державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Бояківським О.В. тричі робились запити в КП ЛОР Дрогобицьке міжміське БТІ та ЕО щодо надання інформації про будинок АДРЕСА_2 . Згідно з довідками, виданими Комунальним підприємством Львівської обласної ради Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 20.01.2010 за № 82, від 18.12.2013 за № 436, за ОСОБА_4 нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване; відповідно до довідки від 30.05.2014 за № 189, житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за іншими особами. Повідомлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано не за спадкодавцем ОСОБА_4 , а за іншими особами.

Не погодившись із такою відмовою нотаріуса, листами реєстратора від 20.01.2010 № 82 та від 18.12.2013 № 436 (у позовній заяві № 426), позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Предметом судового розгляду у цій справі є правомірність прийняття державним нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2023 № 754/02-31 щодо нерухомого майна домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 .

Судом апеляційної встановлено, що листом № 82 від 20.01.2010 Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» повідомило завідуючого Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 про те, що даних про наявність нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 в КП ЛОР Дрогобицькому МБТІ та ЕО, немає.

Крім того, листом № 436 від 18.12.2023 (в позовній заяві помилково зазначено № 426), Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» повідомило Першу Львівську державну нотаріальну контору про те, що згідно з інвентаризаційною справою КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за адресою АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 за ОСОБА_4 нерухоме майно за цією адресою не зареєстроване.

Відповідно до договору дарування від 09.08.1959 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 (зять) половину належного їй домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_4 та складається в цілому з одного дерев`яного житлового будинку з одною кімнатою і одною кухнею і з дерев`яною верандою, розташованого на земельній ділянці розміром 819,04 кв м.

Згідно з рішенням Народного суду м. Дрогобича Львівської області від 20.10.1971 у справі № 2-718 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про реальний розподіл будинковолодіння задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 807 крб. У власність ОСОБА_10 залишено будинковолодіння в АДРЕСА_4 , яка раніше належала ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку вважаючи, що дії державного нотаріуса, при винесенні спірної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2023 № 754/02-31 розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Оскільки у спірних правовідносинах державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори не є суб`єктом владних повноважень та не здійснював владні управлінські функції на основі законодавства, а метою звернення позивачки до суду є захист її спадкових прав, що вказує на приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Так, адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкти нерухомого майна як за спадкодавцем, так і за спадкоємцями, тому з урахуванням суб`єктного складу учасників справи та характеру правовідносин, з яких виник спір, такий має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 28.11.2018 у справі № 826/11512/17.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п. 7, п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на законодавче визначення терміну «суб`єкт владних повноважень» його обов`язковою ознакою є здійснення владних управлінських функцій.

Особливістю публічно-правового спору є суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що така нотаріальна дія, як видача свідоцтва про право на спадщину, спрямована на фіксацію (підтвердження) факту переходу до спадкоємця права власності на відповідне майно, у зв`язку з чим цей позов спрямований на захист прав позивачки у правовідносинах спадкування, а тому спір має приватноправовий характер.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що судова процедура оскарження має на меті забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року по справі № 826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Позивачка обґрунтовує позовні вимоги наявністю у неї права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , тобто визнання протиправною бездіяльності державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулими Н.Б. щодо невчинення нотаріальних дій у спадковій справі 754/02-31, скасування постанови державного нотаріуса Сулими Н.Б. Першої Львівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2023 № 754/02-31, що є способом захисту прав ОСОБА_1 у правовідносинах спадкування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання правомірності набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна. Такий спір, з урахуванням суб`єктного складу учасників справи, має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/11512/17.

Отже, в спірних правовідносинах, нотаріус, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, не здійснює владних управлінських функцій щодо позивачки, а тому цей спір не має ознак публічно-правового спору.

Таким чином, спірні правовідносини не пов`язані з захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, а спрямований на захист прав, свобод та інтересів позивачки у правовідносинах спадкування.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», то суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Так, у позовних вимогах, ОСОБА_1 просила визнати протиправною бездіяльність відповідача Держави України суб`єкта владних повноважень, реєстратора до 2013 року, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» протиправні відписки від 20.01.2010 № 82 та від 18.12.2013 № 426 і скасувати їх; зобов`язати реєстратора КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вчинити дії, щодо належної реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 та за спадкоємцями; встановити наявність чи відсутності компетенції (повноважень) відповідача суб`єкта владних повноважень, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 з 2009 року та стягнути кошти з КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що листами від 20.01.2010 № 82 та від 18.12.2013 № 436 (у позовній заяві зазначено № 426) Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» повідомило завідуючого Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 про відсутність нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ) (а. с. 85-86 т. 1).

Зазначені вище листи, виготовлені на вимогу нотаріуса, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат», в якій визначено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, оскаржувані позивачкою листи надіслані на законну вимогу державного нотаріуса в межах вчинення ним нотаріальних дій у питаннях оформлення спадщини.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що фактично вимога позивачки про скасування спірних листів зумовлена тим, що ОСОБА_1 не погоджується із їх змістом.

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що трактування судом першої інстанції позовних вимог у цій частині, крізь призму Закону України «Про доступ до публічної інформації» є помилковим. Оскаржувані позивачкою листи надіслані на законну вимогу державного нотаріуса в межах вчинення ним нотаріальних дій щодо оформлення спадщини. Достовірність інформації, яка зазначена в цих листах, суд перевіряє та надає їм правову оцінку, в сукупності з позовними вимогами ОСОБА_1 щодо неправомірності дій державного нотаріуса та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2023 № 754/02-31, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 зобов`язати реєстратора КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вчинити дії, щодо належної реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 та за спадкоємцями; встановити наявність чи відсутність компетенції (повноважень) відповідача суб`єкта владних повноважень, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації майна і землі спадкодавця ОСОБА_4 з 2009 року та зобов`язати Державу Україна зареєструвати право власності, за спадкоємицею ОСОБА_1 , що на праві власності зареєстрована за спадкодавцем ОСОБА_4 отримане згідно Міждержавної угоди 15.02.1951 та внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по новому), то такі вимоги спрямовані на поновлення прав позивачки ОСОБА_1 у сфері цивільних правовідносин. Оскільки вчиненню реєстраційних дій відповідачем передує вирішення в порядку цивільного судочинства приватноправового спору. Лише за результатами розгляду справи щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яке має розглядатись в порядку цивільного судочинства, можливе вчинення реєстраційних дій, що узгоджується з приписами абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Зважаючи на те, що між сторонами виник спір про цивільне право, предметом якого фактично є майнова вимога позивачки, як спадкоємці, щодо визнання права на майно, яке на її думку належало спадкодавцеві ОСОБА_4 . Тому спір має приватно-правовий, а не публічний характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Щодо стягнення з відповідачів солідарно Держави України - суб`єктів владних повноважень державного нотаріуса Сулими Н.Б., Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, КП ЛОР «Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 10000000 грн коштів на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі є похідними від заявлених вище первинних вимог позивачки і також підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за наведених обставин справи цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Отже, за такого правового регулювання, помилковим є твердження позивачки, що це справи адміністративної юрисдикції з покликанням на п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 у цій справі та наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлюється, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (ч. 3 ст. 319 КАС України).

Отже, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити, у відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, суд апеляційної інстанції роз`яснює, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 319 КАС України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 238, 311, 319, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі № 380/25826/23 - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції цивільного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення, вона може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін