Справа № 260/5184/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5184/24 пров. № А/857/6726/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Бурлаков М.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 31.01.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил паркування транспортних засобів (суддя суду І інстанції: Деметрадзе Т.Р., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 35 хв. 31.01.2025р., м.Ужгород; дата складання повного рішення суду першої інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2024р. (згідно із відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції 19.08.2024р.) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову PPU 2405978 від 08.08.2024р. про накладення адміністративного стягнення за порушення правил паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі відеоконференції, винесену інспектором з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Пшеничним Ю.І., про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 500 грн.; провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП, відносно позивача закрити (а.с.1-5).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 31.01.2025р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.99-102).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.104-107).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач допустив порушення права позивача як особи з інвалідністю на безоплатне паркування, що передбачено ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», при цьому закон не містить обмеження щодо місця паркування, якщо спеціально відведені місця зайняті або відсутні. Відповідач не довів ту обставину, що всі місця для безоплатного паркування були доступними на момент прибуття позивача.

Наголошує, що суд обмежився лише формальним аналізом матеріалів без належного дослідження всіх обставин справи.

Відповідач Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.131-137).

У свою чергу, позивач подав до відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій навів додаткові доводи на підтримання своєї позиції (а.с.151-152).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.11.2015р. та відноситься до осіб з інвалідністю (ІІ група), що засвідчується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 (а.с.14, 17).

Згідно повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, яке зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії PPU № 2405978 від 08.08.2024р., слідує, що о 09 год. 26 хв. 08.08.2024р., на вул.Олександра Фединця - вул.Золтана Баконія в м.Ужгород, водій автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_3 , не дотримався правил паркування транспортних засобів, а саме не здійснив оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, чим порушив приписи ч.1 ст.152-1 КУпАП (а.с.15).

Відповідно до постанови серії PPU № 2405978 від 08.08.2024р., винесеної інспектором з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Пшеничним Ю.І., о 09 год. 26 хв. 08.08.2024р. позивач ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Audi», номерний знак НОМЕР_3 , на вул.Олександра Фединця - вул.Золтана Баконія в м.Ужгород, порушив правила паркування транспортних засобів, а саме: не здійснив оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування (паркувальний майданчик), чим порушив вимоги ч.1 ст.152-1 КУпАП; фотозйомка здійснена спецзасобом марки «Samsung» SM-A145F/DSN (а.с.33-34).

Окрім цього, Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення № 103 від 25.04.2018р. «Про затвердження Положення про паркування транспортних засобів в місті Ужгороді» та п.2 затверджено перелік майданчиків для платного паркування в місті Ужгород (а.с.39-58, 61-62).

Відповідно до розділу 2 Положення про паркування транспортних засобів в місті Ужгороді, серед основних термінів, використаних в положенні зазначений термін - «Схема майданчика для паркування» - графічний документ, на викопіюванні з генплану міста, в якому зазначається площа земельної ділянки, її місцезнаходження, технічне облаштування, кількість місць для паркування (в т.ч. для інвалідів), спосіб паркування транспортних засобів, схема розміщення дорожньої розмітки.

Згідно схваленої схеми майданчика для паркування по вул.Олександра Фединця в м.Ужгород, для осіб з інвалідністю визначено 15 місць для паркування, де встановлені відповідні дорожні знаки 5.42.1, 7.17 «Особи з інвалідністю».

Пунктом 1 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 626 21.12.2022р. «Про тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобі в у м.Ужгород» встановлено тариф за паркування одного транспортного засобу на майданчиках для платного паркування за одну годину в розмірі 25 грн. (а.с.38).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовою набуття особою з інвалідністю права на безоплатне користування на майданчику для платного користування, є розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, якими такі місця визначені.

З наданих представником відповідача фотоматеріалів з місця події судом встановлено, що транспортний засіб «Audi», номерний знак НОМЕР_3 , припарковано на майданчику для платного паркування, що знаходиться за адресою: м.Ужгород, вул.Олександра Фединця, у період часу з 09:14:37 до 09:25:42 год. 08.08.2024р.; стоянку автомобіля здійснено на паркувальному місці, яке не визначено як місце паркування для осіб з інвалідністю та вказаний автомобіль не обладнаний знаком «водій з інвалідністю».

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази повністю підтверджують в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, а саме порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Право позивача на безоплатне паркування не є абсолютне та виникає за умови дотриманням Правил паркування транспортних засобів та Правил дорожнього руху.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Правові та соціальні основи дорожнього руху визначені Законом України № 3353-XII від 30.06.1993р. «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до ст.14 якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ст.53 вказаного Закону юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ст.52-2 зазначеного Закону при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Інспекторам з паркування забороняється приймати грошові кошти у готівковій формі в рахунок оплати вартості таких послуг та/або в рахунок оплати штрафів, накладених на місці вчинення правопорушення.

Положення частини першої цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб та транспортних засобів, які відповідно до закону та/або рішення відповідної міської, селищної, сільської ради звільняються від оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на спеціально відведених (позначених) на цих майданчиках місцях.

Аналогічні положення закріплені п.п.26, 29 Правил паркування транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1342 від 03.12.2009р.

Відповідно до п.22 вказаних Правил на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.

Несплата користувачем вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч.ч.6 та 7 ст.30 Закону України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Місця для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачені частиною шостою цієї статті, також виділяються на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, їх власниками/співвласниками (управителями) або орендарями, на проїзних частинах автомобільних доріг і тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів) - органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (суб`єктами господарювання, якщо їм у встановленому порядку передано відповідні частини доріг і тротуарів для ведення господарської діяльності) з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою (ч.8 ст.30 вказаного Закону).

Механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування (далі - безоплатне паркування) і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів визначено Порядком надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 585 від 25.05.2011р.

Відповідно до п.2 цього Порядку право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів надається водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).

Згідно з п.4 зазначеного Порядку документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.

В силу вимог п.5 згаданих Правил безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342 (Офіційний вісник України, 2009 р., № 96, ст. 3314), і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Відповідно до положень ч.1 ст.152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення

Згідно з приміткою до ст.152-1 КУпАП під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом 3 частини 1 статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Відповідно до п.6 Правил паркування транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1342 від 03.12.2009р., контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою, інспектори з паркування у частині контролю за дотриманням правил паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).

Згідно з положеннями ст.14-2 КУпАП України адміністративну відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа.

Відповідно до примітки до зазначеної статті, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі несплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.152-1 КУпАП.

Водночас, правовою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність відповідного складу правопорушення у діях особи, тобто, сукупності ознак за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення.

В контексті спірних правовідносин, склад адміністративного правопорушення наявний у випадку несплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування особою, у якої був такий обов`язок.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на підставі закону, звільнений від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, він не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, приміткою до ст.152-1 КУпАП встановлено, що положення частини першої цієї статті не застосовується до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з Правилами дорожнього руху, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., розміщення на транспортному засобі знаку «Водій з інвалідністю» є правом, а не обов`язком особи з інвалідністю.

Викладені доводи мають визначальне значення для вирішення спору, через що решта мотивів та аргументів сторін не розцінюються як такі, що спричиняють принциповий вплив на висновки апеляційного суду.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 грн.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких умов належить визнати протиправною і скасувати постанову PPU 2405978 від 08.08.2024р. про накладення адміністративного стягнення за порушення правил паркування транспортних засобів, винесену інспектором з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Пшеничним Ю.І., про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 500 грн.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.152-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Додатково колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи розгляд справи був призначений на 09 год. 35 хв. 31.01.2025р. (а.с.95-98).

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ст.230 КАС України у судовому засіданні секретар забезпечує ведення протоколу судового засідання.

У протоколі судового засідання зазначаються такі відомості: 1) рік, місяць, число і місце судового засідання; 2) найменування адміністративного суду, який розглядає справу, прізвище та ініціали судді (суддів), секретаря судового засідання; 3) справа, що розглядається, ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи; 4) порядковий номер вчинення процесуальної дії; 5) назва процесуальної дії; 6) час вчинення процесуальної дії; 7) ухвали суду, постановлені в судовому засіданні без оформлення окремого документа; 8) інші відомості, встановлені цим Кодексом.

Протокол судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно, але не пізніше наступного дня після судового засідання і приєднується до справи.

У матеріалах справи є відсутній процесуальний документ (протокол судового засідання), який би підтверджував те, що 31.01.2025р. відбулося судове засідання, в межах якого суд першої інстанції прийняв рішення по справі.

Із урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконливого висновку про наявність правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення.

При цьому, на переконання колегії суддів, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 грн.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Згідно приписів ст.139 КАС України правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат в цьому апеляційному провадженні є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 31.01.2025р. в адміністративній справі № 260/5184/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову PPU 2405978 від 08.08.2024р. про накладення адміністративного стягнення за порушення правил паркування транспортних засобів, винесену інспектором з паркування Управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Пшеничним Юрієм Івановичем, про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.152-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 04.04.2025р.