Справа № 520/7339/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р. Справа № 520/7339/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 (суддя Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.05.21) по справі № 520/7339/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОМА» (далі за текстом - ТОВ «АГРОМА», позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області: від 06.11.2019 р. № 1 за формою «Р», відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 10292927 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 5146463,5 грн.; від 06.11.2019 р. № 1 за формою «ПН», відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 4852864,5 грн.; від 06.11.2019 р. № 1 за формою «В4», відповідно до якого зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 290630 грн.; від 06.11.2019 р. № 1 за формою «ПС», відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 510 грн.; від 11.11.2019 р. № 7 за формою «Д», відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені на суму 4911,88 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 393,68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 4442,71 грн., сума пені 75,49 грн.; від 11.11.2019 р. № 7 за формою «Д», відповідно до якого нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 36657,58 грн., сума пені 454,83 грн.; від 11.11.2019 р. № 7 за формою «Д», відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 40692,69 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 8848,05 грн., за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) на суму 28445,95 грн., сума пені 3398,69 грн.; від 27.11.2019 р. № 1 за формою «Н», відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 4852864,5 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області, прийняті відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома»:

- від 06.11.2019 № 1; від 06.11.2019 № 1; від 06.11.2019 № 1; від 06.11.2019 № 1; від 11.11.2019 № 7; від 11.11.2019 № 7; від 11.11.2019 № 7; від 27.11.2019 № 1.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що існують підстави для залишення позову без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України, оскільки після відкриття провадження в цій справі в суді першої інстанції перебувала справа №520/2197/2020 за позовом до цього самого відповідача з ти самим предметом та з однакових підстав.

Так, наявність іншого провадження з аналогічного спору в суді першої інстанції під час відкриття провадження в цій справі та наявність клопотань відповідача про залишення позову без розгляду на підставі статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України виключає можливість розгляду такої справи по суті.

Також відповідач наголошує на тому, що у зв`язку з упередженим ставленням судді Заічко О.В. до відповідача та надання явної переваги позивачу, під час розгляду даної справи в Харківському окружному адміністративному суді відповідач заявив відвід судді. Однак, суддею порушено визначений законом порядок вирішення питання про відвід, що, на думку заявника апеляційної скарги, є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України (щодо завищення податкового кредиту з ПДВ в результаті неправомірного відображення в податковому та бухгалтерському обліку нереальних господарських операцій з придбання у контрагентів товарів та послуг) без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 по справі № 814/2804/14.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задоволено частково, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року скасовано, прийнято постанову, якою позов задоволено.

Вказана справа неодноразово розглядалась Верховним Судом.

За результатами останнього перегляду постановою Верховного Суду від 07.11.2024 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрома» задоволено частково, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Підставою для направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції стало те, що Другий апеляційний адміністративний суд, залишаючи позовну заяву без розгляду, не здійснив аналіз тотожності підстав позову у справах № 520/7339/2020 та № 520/2197/2020, а відтак у суду не було об`єктивних причин для висновку про незаконне відкриття провадження у цій справі. Крім того Верховний Суд вказав, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року слід було переглянути по суті з метою гарантування права платника на звернення до суду, закріпленого в статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 року справа прийнята до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Катунова В.В., суддів Ральченка І.М., Подобайло З.Г.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що посадовими особами Головного управління ДПС в Харківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Агрома» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. За результатами перевірки було складено Акт № 2513 /20-40-14-11-101/24471767 від 23.07.2019, із висновками якого Товариство не погодилось та подало у порядку, визначеному Податковим кодексом України, Заперечення на Акт перевірки вих.№14/08/19 від 14.08.2019. За результатами розгляду заперечень ГУ ДПС Харківської області на підставі п. 78.1.5 ст. 78 ПКУ проведено позапланову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на підставі Наказу від 22.08.2019 №5916. За результатами позапланової перевірки ГУ ДПС області складено Акт № 526/20-40-05-11-10/24471767 від 28.10.2019.

З висновками, викладеними в акті позапланової перевірки, позивач не погодився та подав до ГУ ДПС у Харківській області заперечення на Акт перевірки №2513 /20-40-14-11-101/24471767 від 23.07.2019 року.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Харківській області складено податкові повідомлення-рішення № 1 від 06.11.19, № 1 від 06.11.19, № 1 від 06.11.19, № 1 від 06.11.19, № 7 від 11.11.19, № 7 від 11.11.19, № 7 від 11.11.19, № 1 від 27.11.2019.

ТОВ «Агрома» не погодилося з податковими повідомленнями-рішеннями та в порядку ст. 56.1 ПКУ 21.11.2019 направило до Державної податкової служби України скаргу.

За результатами розгляду скарги було прийнято Рішення від 24.01.2020 № 3196/6/99-00-08-05-01, яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погодившись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт здійснення реальних господарських операцій позивачем з контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, та які в повній мірі відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар (послуги), та про факт використання позивачем придбаного товару (робіт, послуг) у власній господарській діяльності. При цьому, суд відхилив посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки незначні недоліки в первинних документах не можуть бути підставою для невизнання їх як доказів підтвердження господарської операції, за умови, що такі документи дають можливість встановити зміст та обсяг господарської операції. Отже, на підставі аналізу наданих позивачем документів суд дійшов висновку про реальність господарських операцій та безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачу, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За правилами пунктів 3, 10 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Зазначена підстава для залишення позову без розгляду спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожних спорів.

Варто зауважити, що в межах вирішення питання щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду за тих обставин, що у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав необхідно враховувати, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

При цьому, не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Водночас, слід зазначити, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі залишати один із позовів без розгляду.

Вказані висновки також узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 31.10.2024 у справі № 580/1569/23.

Судовим розглядом встановлено, що 24.02.2020 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду (суддя Панченко О.В.) відкрито провадження у справі №520/2197/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" до Головного управління ДПС у Харківській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.11.2019 року №1, №1, №1, №1, від 11.11.2019 року №7, №7, №7, від 27.11.2019 року №1. Розгляд справи призначено на 18.03.2020 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року виправлено описку в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року в частині правильного зазначення позивача та відповідача.

Також судовим розглядом встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року відкрито провадження в справі № 520/7339/2020 за позовом ТОВ "Агрома" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.11.2019 року №1, №1, №1, №1, від 11.11.2019 року №7, №7, №7, від 27.11.2019 року №1.

Крім того, позивач у позовній заяві, на виконання вимог пункту 11 частини п`ятої ст. 160 КАС України, яка встановлює обов`язок для позивача надати власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, зазначив: «підтверджуємо, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав» (а.с.34 об).

Таким чином, після відкриття 23.06.2020 провадження у цій справі в провадженні Харківського окружного адміністративного суду фактично перебувало дві справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" до Головного управління ДПС у Харківській області з тим самим предметом спору до того ж самого відповідача.

У зв`язку із цим, 23.07.2020 року відповідачем подано суду першої інстанції заяву про залишення позову ТОВ «Агрома» без розгляду в порядку визначеному ст. 240 КАС України, оскільки при відкритті провадження у справі суддею порушено правила ст.ст. 169, 170, 171, 240 КАС України, а саме при наявності у провадженні цього суду справи № 520/7339/2020, суддею не прийнято рішення про повернення позову або відмову у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року заяву відповідача про залишення позову без розгляду залишено без задоволення.

На виконання вимог Верховного Суду щодо надання оцінки підставам позову, що можуть підтвердити тотожність справ №520/7339/2020 та №520/2197/2020, колегія суддів зазначає, що згідно з інформацією Харківського окружного адміністративного суду № 01-07/520/2197/2020/7890/24 від 19.02.2024 р., відповідно до Акту «Про невиправні пошкодження справ (документів) № 105 від 11.11.2022 р. адміністративну справу № 520/2197/2020 за позовом ТОВ «АГРОМА» до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень рішень знято з обліку, оскільки в умовах військової агресії проти України яка триває, було пошкоджено та відновленню вона не підлягає.

Враховуючи викладене, у зв`язку з пошкодженням справи №520/2197/2020 у суду апеляційної інстанції відсутня можливість дослідити матеріали вказаної справи, перевірити та надати оцінку підставам позову, що можуть підтвердити чи спростувати тотожність справ №520/7339/2020 та №520/2197/2020.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позову ТОВ «АГРОМА» без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції визначеного законом порядку вирішення питання про відвід, колегія суддів зазначає про наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 05.10.2020 року відповідачем заявлено відвід судді Заічко О.В., оскільки на його погляд, суддею допущено порушення процесуальних норм, а також проігноровано наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позову або відмови у відкритті провадження всупереч вимогам ст. 170 КАС України, або залишення позову без розгляду у відповідності до вимог ст. 240 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківській області про відвід головуючого судді у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківській області про відвід головуючого судді у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві доводи мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення дій головуючого судді, які б свідчили про його упередженість чи ставить під сумнів безсторонність судді, не наведено. При цьому, незгода із процесуальними рішеннями суду під час розгляду справи підлягає оскарженню у порядку, встановленому процесуальним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Так, відповідно до частин третьої, четвертої, восьмої, одинадцятої, дванадцятої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що у разі, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, тобто іншим суддею цього судуо. Такий суддя визначається у порядку, установленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що заява представника відповідача про відвід судді подана 05.10.2020 року, а наступне судове засідання було призначено на 15.10.2020 року.

З огляду на вищевказані норми КАС України суддя Заічко О.В., отримавши заяву про відвід у справі, невідкладно мала б вивчити її доводи та вирішити питання щодо їх обґрунтованості чи необґрунтованості та постановити відповідну ухвалу щодо цього із зазначенням про необхідність передання справи іншому судді цього суду відповідно до вимог частини першої статті 31 КАС України.

Натомість суддя Заічко О.В. розглянула подану відповідачем 05.10.2020 року заяву про відвід судді, лише 27.04.2021 року та постановила ухвалу про необґрунтованість такого відводу, проте на порушення приписів статті 40 КАС України не передала справу іншому судді цього суду для вирішення питання про відвід відповідно до вимог частини першої статті 31 КАС України.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність процесуальних порушень порядку розгляду заяви Головного управління ДПС у Харківській області про відвід судді, оскільки така заява була розглянута з порушенням вимог статті 40 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з пошкодженням справи №520/2197/2020 у суду апеляційної інстанції відсутня можливість дослідити матеріали вказаної справи, перевірити та надати оцінку підставам позову, що можуть підтвердити чи спростувати тотожність справ №520/7339/2020 та №520/2197/2020.

Таким чином, у колегії суддів відсутня можливість перевірити обґрунтованість чи необґрунтованість заявленого відводу.

Враховуючи вказані порушення приписів статті 40 КАС України, без постановлення ухвали за результатами вирішення заяви про відвід іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, колегія суддів приходить до висновку, що справу №520/7339/2021 було розглянуто неповноважним складом суду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року підлягає обов`язковому скасуванню з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Надаючи оцінку встановленим податковим органом порушенням, які були підставою для визначення грошових зобов`язань у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону № 996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо її закінчення.

У силу вимог статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно із пунктами 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Положеннями п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в свою чергу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді права платника податків на формування в податковому обліку податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника. Господарські операції мають відповідати економічному змісту, відображеному в укладених платником податків договорах, та підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.

Верховними Судом вже сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.

Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Так, колегією суддів встановлено, що ТОВ «Агрома» протягом перевіряємого періоду мав фінансово-господарські відносини з поставки товарів та надання послуг з контрагентами ТОВ «Берест», ТОВ «ТЕХСЕРВІС», ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП», ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ СЕРВІС», ТОВ «ХАРІНГ», ТОВ «МІЛАЙН ТРЕЙДІНГ», ТОВ «СХІДТРАНСГАЗ», ТОВ «АМ-ГРУП», ТОВ «Ларус Трейд ЛТД», ТОВ «СУМИ-ЦУКОР», ТОВ «СТЕН МЕЙД», ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР», ТОВ «СТАРОКОСТЯНТИНІВЦУКОР», ПП «АГРО-ЕКСПРЕС-СЕРВІС», ТОВ «ОЛЕКСАНДРІЙСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», ТОВ «АЛЬВІН ЛТД», ТОВ «ТД УКРАГРОПРОД», ПП «ЦУКРОВИК-АГРО», ТОВ «ПАНДА», ТОВ «ЮЗЕФО-МИКОЛАЇВСЬКА АГРАРНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ПК «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ», ТОВ «ПІК І К», ПМП «ФІРМА «ДЕМАРКЕТ Б-ХХ», ТОВ «АЗОТФОСТРЕЙД», ТОВ «ВАРІАНТ ОЙЛ», ПП «МЕТЕКС».

По взаємовідносинах з ТОВ «Берест» () позивачем надано договір про надання послуг №14/11/16 від 14.11.2016р., згідно умов якого позивачу надано послуги з обробки земельної ділянки, яка належить ТОВ «Агрома».

Так, згідно зі специфікаціями від 14.11.2016, 24.03.2017, 21.09.2017, 29.09.2017, 12.10.2017, 19.10.2017, 03.09.2018 виконавцем (ТОВ «Берест») були надані позивачу послуги з обробки земельної ділянки (дискування, внесення добрива азотні, фосфатно-калійні, комплексні, розпушування, поперечно-діагональне боронування, коткування).

Виконання умов вказаного договору підтверджується специфікаціями, додатковою угодою, актами надання послуг №30 від 30.11.2016 на суму 1044000,00 грн. з ПДВ, №4 від 30.03.2017 на суму 300000,00 грн. з ПДВ, №18 від 30.09.2017 на суму 300000,00 грн. з ПДВ, №21 від 03.10.2017 на суму 300000,00 грн. з ПДВ, №22 від 15.10.2017 на суму 196000,00 грн. з ПДВ, №26 від 25.10.2017 на суму 360000,00 грн. з ПДВ, №43 від 30.09.2018 на суму 1200000,00 грн. з ПДВ, сформованими та зареєстрованими податковими накладними № 11 від 30.11.2016 на суму 1044000,00 грн.; №2 від 30.03.2017 на суму 300000,00 грн.; №2 від 30.09.2017 на суму 300000,00 грн.; №4 від 03.10.2017 на суму 300 000,00 грн.; №10 від 15.10.2017 на суму 196000,00 грн.; №6 від 25.10.2017 на суму 360000,00 грн.; №2 від 25.09.2018 та розрахунок коригування №5 від 30.09.2018 на суму 1200000,00 грн.; № 1 від 14.11.2018 на суму 32400,00 грн., квитанцією про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів», актами використання пального (т. 3 а.с. 16-49).

Посилання відповідача на недоліки оформлення актів надання послуг не спростовують реальне здійснення господарських операцій, оскільки підтверджуються іншими документами та відповідають їм, а саме специфікаціями, які за умовами п. 1.2 Договору є невід`ємною частиною договору та складені до кожного акту наданих послуг. В специфікаціях, зокрема, зазначено вид послуги, площа земельної ділянки, що обробляється.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи контролюючого органу про непідтвердження позивачем надання ТОВ «Агрома» виконавцю для виконання послуг з обробки земельної ділянки обладнання та паливно-мастильних матеріалів, оскільки під час перевірки відповідачем встановлено наявність у позивача основних засобів для здійснення сільгоспробіт та проведення списання палива у відповідності до норм використання палива. Будь-яких порушень по списанню та обліку палива, а також по обліку чи використанню обладнання, відповідачем не встановлено. Крім того, за умовами п. 1.3 Договору встановлено, що виконавець надає послуги з обробки земельної ділянки з використанням обладнання та паливно-мастильних матеріалів замовника або власних.

Також, по взаємовідносинах з ТОВ «Берест» () позивачем надано договір купівлі-продажу №14/11/18-2 від 14.11.2018, згідно з умовами якого ТОВ «Берест» зобов`язувалось поставити у власність ТОВ «Агрома» «дуб рустик 600*90*15».

Вказана господарська операція підтверджується видатковою накладною №53 від 14.11.2018 на суму 32400,00 грн., в тому числі ПДВ 5400,00 грн., товарно-транспортною накладною №132 від 14.11.2018, а також податковою накладною № 1 від 14.11.2018 на суму 32400,00 грн., карткою рахунку 631 (т. 3 а.с. 50-74).

Також вказана господарська операція була відображена в бухгалтерському обліку ТОВ «Агрома» по рахунку 631, що підтверджується карткою рахунку.

Зазначені відповідачем недоліки товарно-транспортних накладних (не заповнено окремі графи) та відсутність документів складського обліку не спростовують господарської операції, оскільки зі змісту товарно-транспортних накладних можна точно встановити постачальника, отримувача товару, такі дані відповідають умовам договору та первинним документам. Крім того, позивач пояснив, що облік складського зберігання ним здійснюється за видатковими накладними. Факт зберігання товарів на складі підтверджується актом інвентаризації. Таким, чином відсутні підстави вважати господарську операцію нереальною.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.03.2023 у справі № 804/644/16, наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Отже, на підставі аналізу вищевикладених документів колегія суддів приходить до висновку, що господарські операції ТОВ «АГРОМА» з ТОВ «Берест» мали реальний характер та були фактично виконані, що підтверджується первинними документами податкового та бухгалтерського обліку

По взаємовідносинах з ТОВ «ТЕХСЕРВІС» () щодо поставки товару, а саме - електричного двигуна 15/1000 MTF312-6 1001 у кількості 1 шт. на суму 10800,00 грн. (в тому числі ПДВ 1800,00 грн.) позивачем надано видаткову накладну №112 від 18.05.2017, податкову накладну № 6 від 15.05.2017, квитанцію про прийняття податкової накладної Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, оборотно-сальдову відомість, платіжне доручення №1178 на суму 10800,00 грн. (т. 3 а.с.75-108).

За поясненнями позивача доставка електричного двигуна на адресу підприємства відбувалась за рахунок постачальника.

Отже, господарська операція оформлена належним чином посвідченими документами, відповідає діловій меті підприємства та є реальною.

Колегія суддів відхиляє доводи контролюючого органу про відсутність письмового Договору поставки у формі єдиного документу, оскільки поставка електричного двигуна 18.05.2017 відбувалась у спрощений спосіб договору поставки за виставленим рахунком та оплаченим 15.05.2017 рахунком згідно платіжного доручення. Таким чином, до моменту поставки товару сторони узгодили істотні умови виконання цього договору.

Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неможливість встановлення законного ланцюга постачання товару, придбаного ТОВ «ТЕХСЕРВІС» у інших контрагентів, оскільки за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.02.2023 року у справі № 803/1810/16, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.

По взаємовідносинах з ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП» щодо поставки товару позивачем надано Договір поставки №15/02-2017 від 15.02.2017, видаткові накладні №59 від 17.10.2017, №60 від 17.10.2017, №61 від 17.10.2017, №62 від 17.10.2017, №63 від 17.10.2017, №64 від 18.10.2017, №83 від 26.10.2017, №84 від 26.10.2017, податкові накладні №42 від 17.10.2017;№43 від 17.10.2017;№44 від 17.10.2017;№45 від 17.10.2017;№46 від 17.10.2017;№2 від 18.10.2017;№1 від 26.10.2017;№2 від 26.10.2017, квитанцію про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, платіжні доручення №1420 від 16.11.2017, 1425 від 17.11.2017, 1437 від 22.11.2017, 1438 від 22.11.2017, 1455 від 01.12.2017, №1457 від 06.12.2017, договір відповідального зберігання від 01.11.2017 року № 01/11/17-1з (т. 3 а.с. 109-148).

За поясненнями позивача доставка, розвантаження-вивантаження товару відбувалось силами постачальника. Оприбуткування товару у бухгалтерському обліку підприємства відображена по рахунку 631.

У подальшому товар було передано на відповідальне зберігання до ТОВ «Євро Меблі» відповідно до договору відповідального зберігання від 01.11.2017 року № 01/11/17-1з, наявного в матеріалах справи.

Отже, господарська операція підтверджується первинним та іншими документами у повному обсязі. Посилання відповідача на відсутність у покупця довіреності на отримання товару товарно-матеріальних цінностей не спростовує реальності здійснення господарської операції. Позивачем надано пояснення, що довіреність передано постачальнику при отриманні товару, що відповідає звичайному способу отримання товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.10.2023 року у справі №640/18535/18 відсутність довіреностей на отримання товару не доводить факту порушення позивачем податкової дисципліни та не спростовує факту реальності здійснення спірних господарських операцій, оскільки довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей - не є документом первинного бухгалтерського обліку.

Отже, доводи контролюючого органу про відсутність довіреностей на отримання товару як підстава для не визнання господарських операцій реальними, є необґрунтованими.

По взаємовідносинах з ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ СЕРВІС» () позивачем надано Договір поставки нафтопродуктів (скрапленого газу) № 52-25/04, видаткові накладні №84 від 26.04.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 17,78 т на суму 373 380,00 грн. в т.ч. ПДВ 62230,00 грн.; №86 від 27.04.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 18,83 т на суму 395430,00 грн. в т.ч. ПДВ 65905,00 грн.; №88 від 29.04.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 19,47 т на суму 406923,00 грн. в т.ч. ПДВ 67 820,50 грн.;№1112 від 10.10.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 17,28 т на суму 452736,00 грн. в т.ч. ПДВ 75456,00 грн.;№1155 від 16.10.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 15,02 т на суму 405540,00 грн. в т.ч. ПДВ 67590,00 грн.; №1157 від 17.10.2018 газ вуглеводний скраплений та ) у кількості 15,552 т та 2,788 т на загальну суму 493346,00 грн. в т.ч. ПДВ 82224,33 грн.; №1169 від 19.10.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 16,48 т на суму 456496,00 грн. в т.ч. ПДВ 76 082, 67 грн.; №1174 від 20.10.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 14,96 т на суму 414392,00 грн. в т.ч. ПДВ 69065,33 грн.;№1198 від 25.10.2018 газ вуглеводний скраплений )у кількості 11 т на суму 302500,00 грн. в т.ч. ПДВ 50416,67 грн.;№1212 від 27.10.2018 газ вуглеводний скраплений та ) у кількості 10,66 т та 2,98 т на суму 372 372,00 грн. в т.ч. ПДВ 62062,00 грн.; №1219 від 29.10.2018 газ вуглеводний скраплений та ) у кількості 10,68 т та 4,06 т на суму 402402,00 грн. в т.ч. ПДВ 67067,00 грн.; №1227 від 30.10.2018 газ вуглеводний скраплений та ) у кількості 10,76 т та 4,44 т на суму 413440,00 грн. в т.ч. ПДВ 68 906,67 грн.; №1233 від 01.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 12,9 т на суму 347010,00 грн. в т.ч. ПДВ 57835,00 грн.; №1239 від 02.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 14,9 т на суму 400810,00 грн. в т.ч. ПДВ 66 801,67 грн.; №1245 від 03.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 16,68 т на суму 437016,00 грн. в т.ч. ПДВ 72836,00 грн.; №1250 від 04.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 11,89 т на суму 311518,00 грн. в т.ч. ПДВ 51 919,67 грн.; №1254 від 04.11.2018 газ вуглеводний скраплений , та ) у кількості 0,133 т, 3,352 т та 0,993 т відповідно на суму 117323,60 грн. в т.ч. ПДВ 19553,94 грн.; №1256 від 05.11.2018 газ вуглеводний скраплений та ) у кількості 7,855 т та 2,386 т відповідно на суму 263074,20 грн. в т.ч. ПДВ 43845,70 грн.; №1271 від 07.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 15,38 т на суму 387576,00 грн. в т.ч. ПДВ 64596,00 грн.; №1277 від 08.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 8,32 т на суму 207168,00 грн. в т.ч. ПДВ 34528,00 грн.; №1285 від 09.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 1,093 т на суму 27215,70 грн. в т.ч. ПДВ 4 535,95 грн.; №1299 від 11.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 5,392 т на суму 131564,80 грн. в т.ч. ПДВ 21927,47 грн.; №1303 від 13.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 4,471 т на суму 107304,00 грн. в т.ч. ПДВ 17884,00 грн.; №1310 від 14.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 9,955 т та 9,065 т на суму 468527,20 грн. в т.ч. ПДВ 78087,86 грн.; №1308 від 14.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 5,92 т на суму 139120,00 грн. в т.ч. ПДВ 23186,67 грн.; №1373 від 26.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 14,34 т на суму 293 970,00 грн. в т.ч. ПДВ 48 995,00 грн.;№1380 від 27.11.2018 газ вуглеводний скраплений ) у кількості 11,036 т на суму 266 147,50 грн. в т.ч. ПДВ 37 691,25 грн.; податкові накладні №38 від 24.04.2018; №40 від 26.04.2018; №42 від 27.04.2018; №44 від 27.04.2018; №45 від 29.04.2018; №59 від 10.10.2018; №94 від 16.10.2018; №100 від 17.10.2018; №113 від 19.10.2018; №114 від 19.10.2018; №129 від 22.10.2018; №141 від 25.10.2018; №157 від 27.10.2018; №163 від 29.10.2018; №172 від 30.10.2018; № 4 від 01.11.2018; №12 від 02.11.2018; №18 від 04.11.2018; №9 від 02.11.2018; №20 від 05.11.2018; №28 від 05.11.2018; №150 від 26.11.2018; №151 від 27.11.2018.; квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, картку рахунку 631, копії платіжних доручень №132 від 02.11.2018, №134 від 05.11.2018, №16 від 26.04.2018, №18 від 27.04.2018, №125 від 31.10.2018; товарно-транспортні накладні №Р84 від 26.04.2018; №84 від 26.04.2018; №86 від 27.04.2018; №Р86 від 27.04.2018; №88 від 29.04.2018; №Р88 від 29.04.2018; №1112 від 10.10.2018; №1155 від 16.10.2018; №1157 від 17.10.2018; №1169 від 19.10.2018; №1174 від 20.10.2018; №1198 від 25.10.2018; №1212 від 27.10.2018; №1219 від 29.10.2018; №1227 від 30.10.2018; №1233 від 01.11.2018; №1239 від 02.11.2018; №1245 від 03.11.2018; №1254 від 04.11.2018; №1250 від 04.11.2018; №1256 від 05.11.2018; №1271 від 07.11.2018; №1277 від 08.11.2018; №1285 від 09.11.2018; №1299 від 11.11.2018; №1303 від 13.11.2018; №1310 від 14.11.2018; №1308 від 14.11.2018; №1373 від 26.11.2018; №1380 від 27.11.2018; паспорти (сертифікати) якості, (т. 4 а.с. 22-175).

Позивач надав пояснення, що придбаний у ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ СЕРВІС» газ скраплений був використаний в господарській діяльності Товариства, а саме: для сушки зернових культур та опалення, надав докази придбання зерносушарки та опалювальних котлів та наявності їх у складі основних засобів позивача (т. 4 а.с. 176-250, т. 5 а.с. 1-199).

Недоліки в оформленні товаро-транспортних накладних, які стосуються моделі та типу автомобілів та причіпів/напівпричіпів, не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарських операцій, оскільки з інших даних випливає, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі відбулися.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.03.2023 у справі № 804/644/16, наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень навантаження, розвантаження та зберігання отриманого від ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ СЕРВІС» скрапленого газу спростовується поясненнями позивача, що скраплений газ постачався в спеціалізованих ємкостях, які стаціонарно розташовувались на платформах-причепах. Протилежного відповідачем не доведено, у зв`язку з чим суд не може на підставі непідтвердженої інформації контролюючого органу визнати господарську операцію нереальною.

По взаємовідносинах з ТОВ «ХАРІНГ» () позивачем надано Договір поставки товару (газобетон, гіпсокартон та ін.) №2708/1 від 27.08.2018р., №117 та №118 від 27.08.2018 та №124 від 29.08.2019 на суму 140033,00 грн. (в т.ч. ПДВ 23383,83 грн.), 176302.38 грн. (в т.ч. ПДВ 29383,73 грн.) та 183699,26 грн. (в т.ч. ПДВ 30 616,54 грн.), товарно-транспортні накладні № Р117 від 27.08.2018; № Р118 від 27.08.2018;№ Р118/2 від 27.08.2018;№ Р124 від 29.08.2018; № Р124 від 29.08.2018, платіжні доручення від 18.09.2018 № 61; від 18.09.2018 № 62; податкові накладні №11, 12 від 27.08.2018 та №4 від 29.08.2018, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, оборотно-сальдову відомість (т. 5 а.с. 200-231).

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару не може бути самостійною підставою визнання господарської операції нереальною, оскільки такі документи не є первинними, а з інших даних вбачається, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача відбулися.

Факт придбання товарів у ТОВ «ХАРІНГ» із метою їх використання в господарській діяльності Товариства підтверджено належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отриманий у ТОВ «ХАРІНГ» товар перебував на складі підприємства, а також був частково використаний для власних господарських потреб, що підтверджується документально.

По взаємовідносинах з ТОВ «МІЛАЙН ТРЕЙДІНГ» () позивачем надано Договір поставки товару (двері металеві, замок вирізний та ін.) №1909/2018 від 19.09.2018р., видаткові накладні №1810/3 від 18.10.2018; №1810/4 від 18.10.2018; №1810/5 від 18.10.2018; №1810/7 від 18.10.2018; №1810/8 від 18.10.2018; №1810/9 від 18.10.2018;№1810/10 від 18.10.2018; №1810/13 від 18.10.2018; №1810/14 від 18.10.2018; №1810/15 від 18.10.2018; №1910/2 від 19.10.2018; №2210/1 від 22.10.2018; №2410/2 від 24.10.2018; №2410/3 від 24.10.2018; №2410/4 від 24.10.2018; №2510/1 від 25.10.2018; №2510/4 від 25.10.2018; №2510/7 від 25.10.2018; №2610/4 від 26.10.2018; №2610/6 від 26.10.2018; №2610/7 від 26.10.2018; №211/3 від 02.11.2018; №211/4 від 02.11.2018; №511/2 від 05.11.2018; №1511/2 від 15.11.2018; №2712/13 від 27.12.2018, товарно-транспортні накладні:№ 1810/1 від 18.10.2018;№ 1810/2 від 18.10.2018;№ 1810/3 від 18.10.2018;№ 1810/4 від 18.10.2018;№ 1910/1 від 19.10.2018;№ 2210/1 від 22.10.2018;№ 2410/1 від 24.10.2018;№ 2510/1 від 25.10.2018;№ 2610/1 від 26.10.2018;№ 0211/1 від 02.11.2018;№ 0511/1 від 05.11.2018;№ 1511/1 від 15.11.2018;№ 2712/1 від 27.12.2018, податкові накладні №99, 100, 105, 109, 110, 111 з кориг, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120 від 18.10.2018, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, рахунки на оплату товару №479 від 20.09.2018, №553від 28.09.2018, №541 від 28.09.2018, №678 від 18.10.2018, №636 від 10.10.2018, №650 від 12.10.2018; №646 від 11.10.2018, №643 від 11.10.2018, №644 від 11.10.2018, №653 від 12.10.2018, №651 від 12.10.2018, №652 від 12.10.2018, №642 від 11.10.2018, №682 від 18.10.2018, №678 від 18.10.2018, №624 від 09.10.2018, №624 від 09.10.2018, №650 від 12.10.2018, платіжні доручення від 18.10.2018 №1808, 1810, 1811, 1812, 1814, 1815, 1816, 1817, 1818, 1819, 1820, відомості по рахунку/картки рахунку 1521, 205, 209, 6442, 631,оборотно-сальдову відомість по рахунку, докази часткового використання товарів у господарській діяльності (акти ремонту господарським способом, видаткові накладні) (т. 8 а. с. 221-250, т. 9 а.с. 1 -92).

Посилання контролюючого органу про відсутність довіреностей на отримання товару спростовується тим, що видаткові накладні від імені Товариства були підписані директором Товариства - Протопоповою К.Е., тобто особою, яка відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України має повноваження діяти від імені підприємства без довіреності.

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару не може бути самостійною підставою визнання господарської операції нереальною, оскільки такі документи не є первинними, а з інших даних вбачається, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача відбулися.

По взаємовідносинах з ТОВ «СХІДТРАНСГАЗ» () позивачем надано видаткову накладну №183 від 29.12.2018, що відображає поставку газу скрапленого ) у кількості 9,47 т на загальну суму 143 944,00 грн., в тому числі ПДВ 23 990,67 грн. на користь позивача, платіжні доручення №1934 від 25.01.2019 та №36 від 22.11.2018, товарно-транспортну накладну №183 від 29.12.2018, податкові накладні №55 від 22.11.2018 та №30 від 29.12.2018, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, докази оприбуткування (картку рахунку) (т. 9 а.с. 93-103) .

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару не може бути самостійною підставою визнання господарської операції нереальною, оскільки такі документи не є первинними, а з інших даних вбачається, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача відбулися. Крім того, позивачем надано пояснення, що скраплений газ постачався в спеціалізованих ємностях, які стаціонарно розташовані на платформах-причепах. Протилежного відповідачем не доведено, у зв`язку з чим суд не може на підставі припущень контролюючого органу визнати господарську операцію нереальною.

Укладення договору з ТОВ «СХІДТРАНСГАЗ» у спрощений спосіб в порядку ст. 181 Господарського кодексу України не є підставою висновків про відсутність господарської операції, оскільки відсутність письмового договору у формі єдиного документу не спростовує наявність між сторонами господарських відносин з поставки товару, які підтверджуються наданими позивачем документами.

Наявність помилок при оформленні товарно-транспортних накладних не вказує на відсутність операції, оскільки помилки в оформленні документів не є підставою для таких висновків, оскільки з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях позивача відбулися.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.03.2023 у справі № 804/644/16, наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Позивач надав пояснення, що отриманий газ скраплений був використаний в господарській діяльності Товариства, а саме: для сушки зернових культур та опалення, надав докази придбання зерносушарки та опалювальних котлів та наявності їх у складі основних засобів позивача.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для висновку про нереальність вказаної господарської операції.

По взаємовідносинах з ТОВ «АМ-ГРУП» () позивачем надано Договір поставки товару (фракція газойлево-гудронова легка) №357 від 19.12.2018, видаткову накладну №165 від 21.12.2018, платіжні доручення №1905 від 21.12.2018, №1905 від 21.12.2018, податкову накладну 149 від 21.12.2018 (т. 9 а.с. 114-128)

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень, щодо заправлення тракторів дизельним паливом з додаванням газойлево-гудронової фракції спростовується поясненнями позивача та наданими позивачем актами списання палива (у т.ч. фракції газойлево-гудронової).

Посилання відповідача на відсутність ПІБ та посади отримувача у видатковій накладній спростовується поясненнями позивача, що видаткову накладну було підписано директором, та ідентичністю підпису у видатковій накладній та інших документах з підписом директора. Відповідачем не надано доказів, що підпис у видатковій накладній не належить директору товариства.

Отже, позивачем доведено факт придбання товару, а також навіть використання його в своїй господарській діяльності.

По взаємовідносинах з ТОВ «Ларус Трейд ЛТД» () позивачем надано Договір поставки товару (цукор-пісок) № ЛД 67 від 19.10.2016, копії видаткових накладних №392 від 23.11.2016 на суму 42900,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7150,00 грн.), №304 від 10.11.2016 на суму 140000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 23333,33 грн.), товарно-транспортних накладних №304 від 10.11.2016, №392 від 23.11.2016, а також Сертифікат відповідності товару ДСТУ серії ХА №062444 дійсний з 8 жовтня 2016 року по 24 вересня 2017 року, податкові накладні № 132 від 21.10.2016 на суму 138000,00 грн.;№133 від 24.10.2016 на суму 2000,00грн.; №169 від 23.11.2016 на суму 42900,00 грн., квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, картку рахунку 631, платіжні доручення № 884 від 21.10.2016 на суму 138 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 23 000,00грн.) та №888 від 24.10.2016 на суму 2 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 333,33 грн.), докази передачі товару на відповідальне зберігання (договір №01/11/17-1з від 01.11.2017 та акти) (т. 2 а.с.246-250, т. 3 а.с. 1 -15).

В акті перевірки відповідач зазначає про нереальність господарської операції через недоліки ТТН та відсутність доказів навантаження, розвантаження товару.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини не можуть бути самостійною та достатньою підставою для визнання господарської операції нереальною, оскільки позивачем надано первинні та інші документи, які відображають факт придбання товару, оплати, оприбуткування, зберігання. Крім того, документи щодо навантаження та розвантаження товару не є первинними.

Отже, висновки контролюючого органу про нереальність господарської операції є безпідставними.

По взаємовідносинах з ТОВ «СУМИ-ЦУКОР» () позивачем надано видаткові накладні:№362 від 09.11.2017 на загальну суму 230000,04 грн., в тому числі ПДВ 38333,41 грн.;№388 від 12.11.2017 на загальну суму 276000,48 грн., в тому числі ПДВ 46 000,08 грн.;№389 від 12.11.2017 на загальну суму 270000,00 грн., в тому числі ПДВ 45 000,00 грн.;№398 від 13.11.2017 на загальну суму 247500,00 грн., в тому числі ПДВ 41250,00 грн.;№434 від 14.11.2017 на загальну суму 382500,00 грн., в тому числі ПДВ 63 750,00 грн., товарно-транспортні накладні № Р362/1 від 09.11.2017;№ Р362/2 від 09.11.2017;№ Р388/1 від 12.11.2017;№ Р388/2 від 12.11.2017;№ Р389/1 від 12.11.2017;№ Р389/2 від 12.11.2017;№ Р398/1 від 13.11.2017;№ Р398/2 від 13.11.2017;№ Р434/1 від 14.11.2017;№ Р434/2 від 14.11.2017;№Р434/3 від 09.11.2017, платіжні доручення №1391 від 30.10.2017, №1393 від 31.10.2017 та №1400 від 03.11.2017, картку рахунку 631, податкові накладні: №121 від 30.10.2017, №127 від 31.10.2017, №20 від 03.11.2017, №126 від 20.12.2017, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України (т. 3 а.с. 149 -183).

Відсутність письмового підписано Договору поставки у формі єдиного документу, не спростовує наявність між сторонами господарських відносин з поставки товару, які підтверджуються перерахованими вище документами.

Позивачем надано пояснення, що довіреність на отримання товару була передана постачальнику при здійсненні господарської операції. Отриманий товар було передано на зберігання згідно договору №01/11/17-1з від 01.11.2017.

Посилання відповідача на те, що ТОВ «СУМИ-ЦУКОР» за листопад 2017 року не включено до складу податкових зобов`язань ПДВ у розмірі 150000,00 грн., не спростовує реальності господарської операції, а така обставина не може впливати на позивача, оскільки законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Отже, висновки контролюючого органу про нереальність господарської операції є безпідставними.

По взаємовідносинах з ТОВ «СТЕН МЕЙД» () позивачем надано видаткові накладні № 321, № 322 та № 323 від 28.11.2017, товарно-транспортну накладну № 46 від 28.11.2017, податкові накладні № 5, №6 та №7 від 28.11.2017, платіжні доручення № 1459 від 07.12.2017 на суму 150000,00 грн;№ 1461 від 08.12.2017 на суму 100000,00 грн;№1470 від 13.12.2017 на суму 300029,55 грн;№1471 від 14.12.2017 на суму 249842,82 грн.;№1472 від 14.12.2017 на суму 150000,00 грн;№1527 від 25.01.2018 на суму 150000,00 грн.;№1528 від 25.01.2018 на суму 199973,46 грн.;№ 1529 від 25.01.2018 на суму 50000,00 грн;№1544 від 08.02.2018 на суму 49842,82 грн.;№ 1545 від 08.02.2018 на суму 200000,00 грн., картку рахунку 631, докази передачі товару на зберігання (договір №01/11/17-1з від 01.11.2017) (т. 3 а. с. 184-207).

Доводи відповідача про нереальність господарської операції через відсутність письмового договору та наявність помилок при складанні документів не дає підстав для такого висновку, оскільки з вказаних вище документів у сукупності випливає, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача відбулися.

Отже, висновки контролюючого органу про нереальність господарської операції є безпідставними.

У подальшому, отриманий товар був переданий на відповідальне зберігання на підставі Договору відповідального зберігання №01/11/17-1з від 01.11.2017, укладеного позивачем з ТОВ «Євромеблі». Перебування товару на відповідальному зберіганні підтверджується відомостями інвентаризації, актами приймання-передачі товару, проведеною звіркою у зберігача та не заперечується відповідачем.

По взаємовідносинах з ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» () позивачем надано платіжне доручення №1398 від 02.11.2017, видаткову накладну №1229 від 02.11.2017 (поставка цукру в мішках), товарно-транспортну накладну № 72819 від 09.11.2017, податкову накладну №9 та квитанцію № 1 від 15.11.2017, докази зберігання товару (№01/11/17-1з від 01.11.2017 з додатками) (т. 3 а.с. 208-215).

Вказаними документами підтверджується реальність господарської операції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідачем не спростовано змісту та достовірності первинних та інших документів, а також не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача.

По взаємовідносинах з ТОВ «СТАРОКОСТЯНТИНІВЦУКОР» () позивачем надано видаткові накладні: №2600 від 29.11.2017 на загальну суму 243 320,00 грн., в тому числі ПДВ 40 553,33 грн.;№2723від 05.12.2017 на загальну суму 243 320,00 грн., в тому числі ПДВ 40 553,33 грн.;№2724 від 05.12.2017 на загальну суму 243 320,00 грн., в тому числі ПДВ 40 553,33 грн.;№2788 від 07.12.2017 на загальну суму 243 320,00 грн., в тому числі ПДВ 40 553,33 грн., товарно-транспортні накладні № Р2600/1 від 29.11.2017;№ Р2600/2 від 29.11.2017;№ Р2723/1 від 05.12.2017;№ Р2723/2 від 05.12.2017;№ Р2724/1 від 05.12.2017;№ Р2724/2 від 05.12.2017;№ Р2788/1 від 07.12.2017;№ Р2788/2 від 07.12.2017, податкову накладну №173 від 24.11.2017р. та квитанція про її прийняття Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, платіжне доручення №1442 від 24.12.2017, докази зберігання товару (№01/11/17-1з від 01.11.2017 з додатками) (т. 3 а.с. 216-240).

Колегія суддів відхиляє доводи контролюючого органу про відсутність письмового Договору поставки у формі єдиного документу, оскільки поставка цукру-піску в мішкотарі відбувалась у спрощений спосіб договору поставки за виставленим рахунком №413 від 23.11.2017 та оплаченим рахунком згідно платіжного доручення №1442 від 24.12.2017. Таким чином, до моменту поставки товару сторони узгодили істотні умови виконання цього договору.

Позивачем надано пояснення, що довіреність на отримання товару була передана постачальнику при здійсненні господарської операції, що відповідає змісту такої операції. Отриманий товар оприбуткований на підприємстві, що відображено на рахунку 631.

Отже, висновки контролюючого органу про нереальність господарської операції є безпідставними.

По взаємовідносинах з ПП «АГРО-ЕКСПРЕС-СЕРВІС» () позивачем надано Договір поставки товару (цукор) (№12/12/17-3-11 від 12.12.2017, видаткові накладні:№РН-0001033 від 13.12.2017;№РН-1001127 від 04.12.2017;№РН-1001137 від 05.12.2018;№РН-1001180 від 08.12.2018;№РН-1001212 від 11.12.2018;№РН-1001248 від 14.12.2018, товарно-транспортні накладні №РН3-МР00007407 від 13.12.2018, ТТН №РН3-МР00007054 від 04.12.18, податкові накладні №11212 від 12.12.2017, №11301 від 13.12.2017, №10403 від 04.12.2018, платіжні доручення №1467 від12.12.2017, №1469 від 13.12.2017, №1867 від 04.12.2018, докази зберігання товару (№01/11/17-1з від 01.11.2017 з додатками) (т. 3 а.с. 241-250, т. 4 а.с. 1-11).

Вказаними документами підтверджується реальність господарської операції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідачем не спростовано змісту та достовірності первинних та інших документів, а також не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача.

По взаємовідносинах з ТОВ «ОЛЕКСАНДРІЙСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» позивачем надано видаткову накладну № 2612 від 26.12.2017, податкову накладну № 253 від 26.12.2017, товарно-транспортні накладні № Р2612/1 від 26.12.2017, № 2612/2 від 26.12.2017, оборотно-сальдову відомість, платіжні доручення №1506 від 26.12.2017 на суму 100000,00 грн.; №1507 від 26.12.2017 на суму 146400,00 грн, докази зберігання товару (№01/11/17-1з від 01.11.2017 з додатками) (т. 4 а.с. 12-21).

Відсутність письмового підписано Договору поставки у формі єдиного документу, не спростовує наявність між сторонами господарських відносин з поставки товару, які підтверджуються перерахованими вище документами.

Вказаними документами підтверджується реальність господарської операції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідачем не спростовано змісту та достовірності первинних та інших документів, а також не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача.

По взаємовідносинах з ТОВ «АЛЬВІН ЛТД» () позивачем надано Договір поставки (продуктів харчування) №2809/1 від 28.09.2018, №1528 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 11 318,08 грн.; №1527 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 125 421,17 грн.; №1525 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 30 767,04 грн.; №1513 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 58 680,00 грн.; №1511 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 22 116,00 грн.; №1509 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 167 640,60 грн.; №1508 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 14 999,04 грн.; №1507 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 48 982,32 грн.; №1506 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 45 758,16 грн.; №1505 від 28.09.2018 на загальну суму з ПДВ 124 320,00 грн.; №1535 від 02.10.2018 на загальну суму з ПДВ 192 536,16 грн.;№1536 від 02.10.2018 на загальну суму з ПДВ 57 469,02 грн.;№1547 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 48 398,40 грн.; №1546 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 36 668,88 грн.; №1544 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 87 908,10 грн.; №1541 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 125 524,08 грн.; №1540 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 72 897,41 грн.; №1539 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 70 185,60 грн.; №1537 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 180 511,20 грн.; №1549 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 116 160,00 грн.;№1548 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 46 486, 32 грн.;№1551 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 174 240,00 грн.;№1552 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 174 240,00 грн.;№1550 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 190 568,35 грн.;№1557 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 144 628,09 грн.;№1553 від 03.10.2018 на загальну суму з ПДВ 31 587,60 грн.;№1638 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 2 395,08 грн.;№1639 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 84 374,41 грн.;№1640 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 69 245,52 грн.;№1641 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 62 396,21 грн.;№1643 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 162 146,88 грн.;№1644 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1642 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1645 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 25 293,60 грн.;№1646 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 96 192,00 грн.;№1647 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 144 768,96 грн.;№1648 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 77 391,60 грн.;№1649 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 49 594,32 грн.;№1650 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 23 078,40 грн.;№1651 від 17.10.2018 на загальну суму з ПДВ 54 542,03 грн.;№1657 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 22 140,94 грн.;№1656 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1655 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1654 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1653 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1652 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 91 339,92 грн.;№1680 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 120 480,48 грн.;№1664 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 52 014,82 грн.;№1661 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 9 933,55 грн.;№1660 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 93 255,12 грн.;№1659 від 18.10.2018 на загальну суму з ПДВ 51 759,78 грн.;№1688 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 7 451,14 грн.;№1689 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 84 219,96 грн.;№1684 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 18 225,46 грн.; №1683 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 36 612,00 грн.;№1682 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1681 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 96 901,62 грн.;№1687 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 59 654,64 грн.;№1690 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 25 628,40 грн.;№1691 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 19 056,00 грн.;№1692 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 120 480,48 грн.;№1693 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 26 678,40 грн.;№1694 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 9 909,12 грн.;№1695 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 17 166,60 грн.;№1697 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 32 884,80 грн.;№1699 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 47 910,00 грн.;№1698 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 71 928,00 грн.;№1700 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 45 855,96 грн.;№1701 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 58 320,00 грн.;№1702 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 41 731,20 грн.;№1703 від 19.10.2018 на загальну суму з ПДВ 51 216,48 грн.;№1707 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 74 071,26 грн.;№1709 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 62 565,36 грн.;№1710 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 65 585,04 грн.;№1714 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 15 729,60 грн.;№1715 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 165 073,56 грн.;№1718 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 159 534,43 грн.;№1720 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 7 622,40 грн.;№1724 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 5 216,40 грн.;№1725від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 83 462,40 грн.;№1733 від 22.10.2018 на загальну суму з ПДВ 152 752,90 грн.;№1760 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 88 654,20 грн.;№1761 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 85 566,96 грн.;№1762 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 59 197,08 грн.;№1763 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 68 501,76 грн.;№1770 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 145 200,00 грн.;№1771 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 145 200,00 грн.;№1772 від 23.10.2018 на загальну суму з ПДВ 124 872,00 грн.;№1805 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 78 719,28 грн.;№1806 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 19 064,93 грн.;№1807 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 75 143,22 грн.;№1809 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 62 661,02 грн.;№1810 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 115 734,86 грн.;№1811 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 37 092,00 грн.;№1812 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 82 694,40 грн.;№1813 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 35 385,60 грн.;№1814 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 150 420,00 грн.;№1815 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 150 420,00 грн.;№1816 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 150 420,00 грн.;№1817 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 174 895,20 грн.;№1818 від 26.10.2018 на загальну суму з ПДВ 156 135,42 грн.;№1849 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 13 867,92 грн.;№1848 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 57 900,36 грн.;№1855 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 88 020,06 грн.;№1857 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 177 788,88 грн.;№1858 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 35 551,87 грн.;№1859 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 89 881,20 грн.;№1861 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 79 889,76 грн.;№1863 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 36 072,00 грн.;№1864 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 63 535,20 грн.;№1865 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 167 600,40 грн.;№1874 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 189 722,40 грн.;№1875 від 29.10.2018 на загальну суму з ПДВ 124 095,74 грн.;№1895 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 116 382,42 грн.;№1896від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 107 476,99 грн.;№1897 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 79 808,28 грн.;№1899 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 83 321,02 грн.;№1900 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 121 400,21 грн.;№1901 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 11 279,04 грн.;№1902 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 56 455,68 грн.;№1903 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 193 040,93 грн.;№1906 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 54 018,00 грн.;№1922 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 130 208,96 грн.;№1904 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 136 891,75 грн.;№1911 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 54 432,65 грн.;№1917 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 182 868,00 грн.;№1918 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 195 930,00 грн.;№1919 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 188 092,80 грн.;№1920 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 188 018,26 грн.;№1921 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 157 541,60 грн.;№1923 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 116 382,42 грн.;№1924 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 183 506,69 грн.;№1925 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 141 102,00 грн.; №1926 від 31.10.2018 на загальну суму з ПДВ 80 298,12 грн.; №1930 від 02.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.; №1929 від 02.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.; №1931 від 02.11.2018 на загальну суму з ПДВ 167 961,60 грн.; №1932 від 02.11.2018 на загальну суму з ПДВ 190 039,37 грн.; №1933 від 02.11.2018 на загальну суму з ПДВ 190 039,37 грн.; №1934 від 02.11.2018 на загальну суму з ПДВ 190 039,37 грн.; №1935 від 05.11.2018 на загальну суму з ПДВ 165 480,00 грн.; №1937 від 05.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.;№1938 від 05.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.; №1939 від 05.11.2018 на загальну суму з ПДВ 167 961,60 грн.; №1944 від 05.11.2018 на загальну суму з ПДВ 153 660,00 грн.; №1945 від 05.11.2018 на загальну суму з ПДВ 153 660,00 грн.; №1950 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 24 937,20 грн.; №1957 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 138 282,01 грн.; №1956 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.; №1955 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.; №1954 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 117,76 грн.; №1953 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 176 177,76 грн.; №1952 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 37 794,24 грн.; №1951 від 06.11.2018 на загальну суму з ПДВ 11 264,40 грн.; товарно-транспортні накладні № 2809/1 від 28.09.2018;№ 2809/2 від 28.09.2018;№ 2809/3 від 28.09.2018;№ 0210/1 від 02.10.2018;№ 0310/1 від 03.10.2018;№ 0310/2 від 03.10.2018;№ 0310/3 від 03.10.2018;№ 0310/4 від 03.10.2018;№ 0310/5 від 03.10.2018;№ 1710/1 від 17.10.2018;№ 1710/2 від 17.10.2018;№ 1710/3 від 17.10.2018;№ 1710/4 від 17.10.2018;№ 1710/5 від 17.10.2018;№ 1710/6 від 17.10.2018;№ 1710/7 від 17.10.2018;№ 1810/1 від 18.10.2018;№ 1810/2 від 18.10.2018;№ 1810/3 від 18.10.2018;№ 1810/4 від 18.10.2018;№ 1810/5 від 18.10.2018;№ 1810/6 від 18.10.2018;№ 1810/7 від 18.10.2018;№ 1810/8 від 18.10.2018;№ 1810/9 від 18.10.2018;№ 1910/1 від 19.10.2018;№ 1910/2 від 19.10.2018;№ 1910/3 від 19.10.2018;№ 1910/4 від 19.10.2018;№ 1910/5 від 19.10.2018;№ 1910/6 від 19.10.2018;№ 1910/7 від 19.10.2018;№ 1910/8 від 19.10.2018;№ 2210/1 від 22.10.2018;№ 2210/2 від 22.10.2018;№ 2210/3 від 22.10.2018;№ 2210/4 від 22.10.2018;№ 2210/5 від 22.10.2018;№ 2210/6 від 22.10.2018;№ 2210/7 від 22.10.2018;№ 2310/1 від 23.10.2018;№ 2310/2 від 23.10.2018;№ 2310/3 від 23.10.2018;№ 2310/4 від 23.10.2018;№ 2310/5 від 23.10.2018;№ 2610/1 від 26.10.2018;№ 2610/2 від 26.10.2018;№ 2610/3 від 26.10.2018;№ 2610/4 від 26.10.2018;№ 2610/5 від 26.10.2018;№ 2610/6 від 26.10.2018;№ 2910/1 від 29.10.2018;№ 2910/2 від 29.10.2018;№ 2910/3 від 29.10.2018;№ 2910/4 від 29.10.2018;№ 2910/5 від 29.10.2018;№ 2910/6 від 29.10.2018;№ 3010/1 від 30.10.2018;№ 3110/1 від 30.10.2018;№ 3110/2 від 30.10.2018;№ 3110/3 від 30.10.2018;№ 3110/4 від 30.10.2018;№ 3110/5 від 30.10.2018;№ 3110/6 від 30.10.2018;№ 3110/7 від 30.10.2018;№ 0211/5 від 02.11.2018;№ 0211/6 від 02.11.2018;№ 0511/4 від 05.11.2018;№ 0511/7 від 05.11.2018;№ 0511/8 від 05.11.2018;№ 0511/9 від 05.11.2018;№ 0611/1 від 06.11.2018;№ 0611/2 від 06.11.2018;№ 0611/3 від 06.11.2018; платіжні доручення №1907 від 22.12.2018 на суму 315 086,00 грн.; №1857 від 29.11.2018 на суму 249 881,00 грн.;№1856 від 28.11.2018 на суму 251 086,00 грн.;№1845 від 16.11.2018 на суму 164 658,00 грн.;№1796 від 17.10.2018 на суму 300 000,00 грн.;№1793 від 17.10.2018 на суму 349 995,51 грн.;№1794 від 17.10.2018 на суму 1 500 000,00 грн.;№1791 від 11.10.2018 на суму 250 005,18 грн.;№1724 від 03.09.2018 на суму 987 531,00 грн.;№1721 від 31.08.2018 на суму 200 000,00 грн.;№1715 від 28.08.2018 на суму 150 000,00 грн.;№1647 від 24.05.2018 на суму 250 000,00 грн., №1639 від 16.05.2018 на суму 50 000,00 грн., №1632 від 11.05.2018 на суму 40 000,00 грн.;№1631 від 11.05.2018 на суму 200 000,00 грн.;№25 від 05.05.2018 на суму 220 000,00 грн.;№133 від 05.11.2018 на суму 2 200 076,00 грн.;№29 від 11.05.2018 на суму 20 000,00 грн.;№6 від 12.11.2018 на суму 800 000,00 грн.;№21 від 14.11.2018 на суму 250 000,00 грн.;№23 від 15.11.2018 на суму 130 000,00 грн.;№24 від 16.11.2018 на суму 206 398, 00 грн.;№126 від 01.11.2018 на суму 800 000,00 грн.;№129 від 02.11.2018 на суму 420 000,00 грн.; податкові накладні №1 від 02.11.2018;№1 від 06.11.2018;№1 від 31.10.2018;№2 від 02.11.2018;№2 від 06.11.2018;№2 від 31.10.2018;№3 від 02.11.2018;№3 від 06.11.2018;№3 від 31.10.2018;№4 від 31.10.2018;№4 від 02.11.2018;№4 від 06.11.2018;№5 від 02.11.2018;№5 від 05.11.2018;№5 від 06.11.2018;№5 від 31.10.2018;№6 від 02.11.2018;№6 від 05.11.2018;№6 від 06.11.2018;№6 від 31.10.2018;№7 від 05.11.2018;№7 від 06.11.2018;№7 від 31.10.2018;№8 від 05.11.2018;№8 від 06.11.2018;№8 від 31.10.2018;№9 від 05.11.2018;№9 від 31.10.2018;№10 від 05.11.2018;№10 від 31.10.2018;№11 від 31.102018;№12 від 31.10.2018;№13 від 31.10.2018;№14 від 31.10.2018;№15 від 31.10.2018;№16 від 31.10.2018;№17 від 31.10.2018;№18 від 31.10.2018;№19 від 31.10.2018;№20 від 31.10.2018;№21 від 31.10.2018;№52 від 29.10.2018;№53 від 29.10.2018;№54 від 29.10.2018;№55 від 29.10.2018;№56 від 29.10.2018;№1 від 02.10.2018;№1 від 03.10.2018;№1 від 17.10.2018;№1 від 28.09.2018;№2 від 02.10.2018; №2 від 03.10.2018;№2 від 17.10.2018;№2 від 19.10.2018;№2 від 26.10.2018;№2 від 28.09.2018;№3 від 03.10.2018;№3 від 17.10.2018;№3 від 19.10.2018;№3 від 28.09.2018;№3 від 26.10.2018;№4 від 03.10.2018;№4 від 17.10.2018;№4 від 19.10.2018;№4 від 26.10.2018;№4 від 28.09.2018;№5 від 03.10.2018;№5 від 17.10.2018;№5 від 19.10.2018;№5 від 26.10.2018;№5 від 28.09.2018;№6 від 03.10.2018;№6 від 17.10.2018;№6 від 19.10.2018;№6 від 26.10.2018;№6 від 28.09.2018;№7 від 03.10.2018;№7 від 17.10.2018;№7 від 19.10.2018;№7 від 23.10.2018;№7 від 26.10.2018;№7 від 28.09.2018;№8 від 03.10.2018;№8 від 17.10.2018;№8 від 19.10.2018;№8 від 23.10.2018;№8 від 26.10.2018;№8 від 28.09.2018;№9 від 03.10.2018;№9 від 17.10.2018;№9 від 19.10.2018;№9 від 23.10.2018;№9 від 26.10.2018;№9 від 28.09.2018;№10 від 03.10.2018;№10 від 17.10.2018;№10 від 19.10.2018;№10 від 26.10.2018;№10 від 23.10.2018;№10 від 28.09.2018;№11 від 03.10.2018;№11 від 17.10.2018; №11 від 19.10.2018;№11 від 23.10.2018;№11 від 26.10.2018;№12 від 03.10.2018;№12 від 17.10.2018;№12 від 19.10.2018;№12 від 23.10.2018;№12 від 26.10.2018;№13 від 03.10.2018;№13 від 17.10.2018;№13 від 19.10.2018;№13 від 23.10.2018;№13 від 26.10.2018;№14 від 03.10.2018;№14 від 17.10.2018;№14 від 19.10.2018;№14 від 26.10.2018;№15 від 19.10.2018;№16 від 19.10.2018;№17 від 19.10.2018;№18 від 19.10.2018;№19 від 18.10.2018;№19 від 19.10.2018;№20 від 18.10.2018;№20 від 19.10.2018;№21 від 18.10.2018;№21 від 19.10.2018;№22 від 18.10.2018;№23 від 18.10.2018;№24 від 18.10.2018;№25 від 18.10.2018;№26 від 18.10.2018;№27 від 18.10.2018;№28 від 18.10.2018;№29 від 18.10.2018;№36 від 22.10.2018;№37 від 22.10.2018;338 від 22.10.2018;№39 від 22.10.2018;№40 від 22.10.2018;№41 від 22.10.2018;№42 від 22.10.2018;№43 від 22.10.2018;№44 від 22.10.2018;№45 від 22.10.2018;№46 від 29.10.2018;№47 від 29.10.2018;№48 від 29.10.2018;№49 від 29.10.2018;№50 від 29.10.2018;№51 від 29.10.2018, Квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України (т. 5 а.с. 232-250, т. 6 а.с.1-250, т. 7 а.с. 1-250, т. 8 а.с. 1-118).

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача про відсутність довіреностей на отримання товару, оскільки із змісту видаткових накладних вбачається, що їх підписано директором товариства - особою, яка має повноваження діяти від імені підприємства без довіреності на підставі ст.65 Господарського кодексу України.

Щодо тверджень контролюючого органу про відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару, суд зазначає, що відсутність окремих документів, які не є первинними, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки з вищевказаних первинних та інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі позивача мали місце. Крім того, контролюючий орган не навів посилання на нормативний акт, яким передбачено обов`язок складання документального підтвердження навантаження, розвантаження товару, переліку таких документів не надано.

Отже, висновки контролюючого органу про нереальність господарської операції є безпідставними. Відповідачем не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача.

По взаємовідносинах з ТОВ «ТД УКРАГРОПРОД» () позивачем надано Договір купівлі-продажу товару (цукор-пісок) №112/18-Ц від 18.09.2018, видаткові накладні №488 від 18.08.2019 та №489 від 20.09.2018, податкові накладні №56 від 18.09.2018 та №57 від 20.09.2018 та квитанції про їх прийняття Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, платіжні доручення №55 від 18.09.2018, №69 від 20.09.2018 (т. 8 а.с. 119-129),

Колегією суддів встановлено, що видаткові накладні підписано директором Товариства, про що проставлена відмітка у видаткових накладних, особистий підпис та печатка Товариства. А тому, висновки ГУ ДПС області про ненадання довіреностей на отримання товару є безпідставними, оскільки Директор відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України є особою, яка має повноваження діяти від імені підприємства без довіреності.

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару не може бути самостійною підставою визнання господарської операції нереальною, оскільки такі документи не є первинними, а з інших даних вбачається, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача відбулися.

Позивачем передано отриманий товар на зберігання згідно договору (№01/11/17-1з від 01.11.2017р. Таким чином позивачем доведено документально факт оплати, факт отримання товару за видатковими накладними, факт наявності товару у позивача (зберігання). Отже, не дивлячись на відсутність товарно-транспортних накладних, з урахуванням зазначених вище доказів суд не може погодитися з контролюючим органом про нереальність господарської операції.

По взаємовідносинах з ПП «ЦУКРОВИК-АГРО» () позивачем надано Договір поставки (цукор білий) №24-09/1/18 від 24.09.2018р., видаткову накладну №483 від 24.09.2018, №486 від 25.09.2018, податкову накладну №46 від 24.09.2018 та квитанцію про її прийняття Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, докази зберігання товару (договір №01/11/17-1з від 01.11.2017р.) (т. 8 а.с. 130-139

Товар отриманий директором Товариства, про що проставлена відмітка у видаткових накладних, особистий підпис та печатка Товариства. А тому, висновки ГУ ДПС області про ненадання довіреностей на отримання товару є безпідставними, оскільки Директор відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України є особою, яка має повноваження діяти від імені підприємства без довіреності.

Позивачем передано отриманий товар на зберігання згідно договору (№01/11/17-1з від 01.11.2017р. Таким чином позивачем доведено документально факт оплати, факт отримання товару за видатковими накладними, факт наявності товару у позивача (зберігання). Отже, не дивлячись на відсутність товарно-транспортних накладних, з урахуванням зазначених вище доказів суд не може погодитися з контролюючим органом про нереальність господарської операції.

По взаємовідносинах з ТОВ «ПАНДА» () позивачем надано Договір купівлі - продажу товару (цукор білий) №13/09-10 від 19.09.2018, видаткові накладні №2788 від 28.09.2018 на суму 272 700,00 грн.;№2787 від 28.09.2018 на суму 134 550,00 грн.;№4202 від 04.12.2018 на суму 213 400,00 грн.;№4204 від 04.12.2018 на суму 213 400,00 грн.;№4203 від 04.12.2018 на суму 174 600,00 грн.;№4205 від 04.12.2018 на суму 174 600,00 грн.;№4298 від 08.12.2018 на суму 213 400,00 грн.;№4299 від 08.12.2018 на суму 174 600,00 грн.;№4300 від 08.12.2018 на суму 213 400,00 грн.;№4301 від 08.12.2018 на суму 174 600,00 грн.;№4446 від 15.12.2018 на суму 213 640,00 грн.;№4447 від 15.12.2018 на суму 148 960,00 грн.; податкові накладні: №160від 11.12.2018№21від 03.12.2018;№64 від 04.12.2018;№122 від 13.09.2018;№134 від 14.09.2018;№193 від 21.09.2018;№214 від 24.09.2018;№306 від 27.09.2018;№326 від 28.09.2018, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, картку рахунку/оборотно-сальдову відомість, платіжні доручення №1758 від 13.09.2018, №86 від 14.09.2018, №1779 від 28.09.2018, №1778 від 28.09.2018, №1780 від 28.09.2018, №1777 від 28.09.2018, №1776 від 28.09.2018, №1775 від 28.09.2018, 1771 від 28.09.2018, 1774 від 28.09.2018, №1770 від 28.09.2018, №1769 від 28.09.2018, №1882 від 11.12.2018, №1870 від 04.12.2018, №1865 від 03.12.2018, товарно-транспортні накладні від 20.09.2018 №2009-4 та №2009-5, докази зберігання товару (договір №01/11/17-1з від 01.11.2017р.) (т. 8 а.с. 140-203)

Позивачем доведено документально факт оплати, факт транспортування та отримання товару за видатковими накладними та ТТН, факт наявності товару у позивача (зберігання). Окремі помилки в оформленні товарно-транспортних накладних, з урахуванням зазначених вище доказів не спростовують факту реальної поставки товару та виконання господарської операції.

По взаємовідносинах з ТОВ «ЮЗЕФО-МИКОЛАЇВСЬКА АГРАРНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» () позивачем надано видаткові накладні на товар (цукор-пісок): №_ЮМ-0001382 від 19.09.2018 на суму 231 000, 00 грн., та № ЮМ-0001408 від 21.09.2018 на суму 231000,00 грн., податкові накладні: №109 від 18.09.2018;№ 135 від 20.09.2018; товарно-транспортні накладні № Р1909/1 від 19.09.2018;№ Р1909/2 від 19.09.2018;№ Р2109/1 від 21.09.2018; №Р2109/2 від 21.09.2018, платіжні доручення №54 від 18.09.2018 та № 68 від 20.09.2018 (т. 8 а.с. 204-220).

На підставі аналізу вищевикладених документів колегія суддів приходить до висновку про реальність господарської операції та безпідставність висновків контролюючого органу.

По взаємовідносинах з ТОВ «ПК «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ» () позивачем надано договір поставки товару (цукор білий кристалічний) №Z1.2.1.00190, видаткові накладні: №РН00-165-02182 від 29.11.2018, №РН00-165-02209 від 30.11.2018, №РН00-165-02295 від 02.12.2018, №РН00-165-02237 від 04.12.2018, №РН00-165-02345 від 04.12.2018 та №РН00-165-02407 від 08.12.2018, товарно-транспортні накладні № Р2911/1 від 29.11.2018;№ Р3011/1 від 30.11.2018;№ Р3011/2 від 30.11.2018;№ Р0212/1 від 02.12.2018;№ Р0212/2 від 02.12.2018;№ Р0412/1 від 04.12.2018;№ Р0412/2 від 04.12.2018;№ Р0412/3 від 04.12.2018;№ Р0412/4 від 04.12.2018;№ Р0812/1 від 08.12.2018;№ Р0812/2 від 08.12.2018, податкові накладні:№10171 від 30.11.2018; №10155 від 29.11.2018;№6502182 від 29.11.2018, Квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, №1859 від 30.11.2018, №1858 від 29.11.2018, №49 від 14.09.2018, №76 від 21.09.2018, №75 від 21.09.2018, №78 від 24.09.2018, №77 від 24.09.2018, №90 від 27.09.2018, а також меморіальний ордер №39 від 29.11.2018, докази зберігання отриманого товару (договір№01/11/17-1з від 01.11.2017) (т. 9 а.с. 104-152).

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару, суд зазначає, що відсутність окремих документів, які не є первинними, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки з вищевказаних первинних та інших документів встановлено, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача відбулися. Крім того, контролюючий орган не навів посилання на нормативний акт, яким передбачено обов`язок складання документального підтвердження навантаження, розвантаження товару, переліку таких документів не надано.

Доводи контролюючого органу про відсутність довіреностей на отримання ТМЦ від позивача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із змісту видаткових накладних вбачається, що їх підписано директором.

На підставі аналізу вищевикладених документів колегія суддів приходить до висновку про реальність господарської операції та безпідставність висновків контролюючого органу.

По взаємовідносинах з ТОВ «ПІК І К» позивачем надано Договір поставки товару (буженина та ін.) від 15.10.2018, видаткові накладні №РН-0002752 від 26.11.2018, на суму 189 404,64 грн. з ПДВ, №РН-0002612 від 14.11.2018 та на суму 496 268,64 грн. з ПДВ, №РН-0002570 від 09.11.2018, товарно-транспортні накладні № РН-0002570 від 09.11.2018; № РН-0002612 від 14.11.2018; №РН-0002752 від 26.11.2018, податкові накладні:№30 від 09.11.2018;№68 від 14.11.2018, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, картку рахунку 631, платіжне доручення №128 від 01.11.2019, докази зберігання отриманого товару (договір№01/11/17-1з від 01.11.2017) (т. 9 а.с. 153-169).

Посилання позивача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару, колегія суддів зазначає, що відсутність окремих документів, які не є первинними, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки з вищевказаних первинних та інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі позивача мали місце. Крім того, контролюючий орган не навів посилання на нормативний акт, яким передбачено обов`язок складання документального підтвердження навантаження, розвантаження товару, переліку таких документів не надано.

Доводи відповідача про відсутність довіреностей на отримання ТМЦ від позивача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із змісту видаткових накладних вбачається, що їх підписано директором.

На підставі аналізу вищевикладених документів суд приходить до висновку про реальність господарської операції та безпідставність висновків контролюючого органу.

По взаємовідносинах з ПМП «ФІРМА «ДЕМАРКЕТ Б-ХХ» () позивачем надано видаткові накладні на поставку розчинника органічного: №71200016 від 07.12.2018, №31200017 від 03.12.2018, №271200023 від 27.12.2018 та №301100025 від 30.11.2018, товарно-транспортні накладні № 3011/1 від 30.11.2018;№ 0312/1 від 03.12.2018;№ 0712/1 від 07.12.2018;№ 2712/1 від 27.12.2018, податкові накладні:№384 від 30.11.2018;№284 від 27.12.2018;№29 від 24.12.2018;№7 від 03.12.2018, квитанції про прийняття податкових накладних Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, оборотно-сальдові відомостями/картки рахунків, платіжні доручення №1911 від 27.12.2018, №1869 від 04.12.2018, №1863 від 03.12.2018, №1860 від 30.11.2018, докази зберігання отриманого товару (договір№01/11/17-1з від 01.11.2017) (т. 9 а.с. 170- 195).

Посилання відповідача на відсутність документальних підтверджень здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт при придбані товару, суд зазначає, що відсутність окремих документів, які не є первинними, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки з вищевказаних первинних та інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі позивача мали місце. Крім того, контролюючий орган не навів посилання на нормативний акт, яким передбачено обов`язок складання документального підтвердження навантаження, розвантаження товару, переліку таких документів не надано.

Посилання відповідача на наявність помилок при складенні документів не дає підстав вважати, що господарська операція є нереальною, оскільки вищевказаними документами підтверджується факт оплати, транспортування, приймання, зберігання товару.

Відповідачем не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача.

По взаємовідносинах з ТОВ «АЗОТФОСТРЕЙД» () позивачем надано Договори поставки товару (добрива рідкі азотні, аміачна селітра) ( №19/03 від 19.03.2018 та №01/11 від 01.11.2018, видаткові накладні №РН-00205 від 20.03.2018;№ РН-00351 від 18.10.2018;№ РН-00351 від 18.10.2018;№РН-000377 від 16.11.2018;№РН-000376 від 15.11.2018;№РН-000366 від 01.11.2018;№РН-000367 від 02.11.2018;№РН-000373 від 12.11.2018;№РН-000374 від 13.11.2018;№РН-000375 від 14.11.2018;№РН-000368 від 05.11.2018;№РН-000369 від 06.11.2018;№РН-000370 від 07.11.2018;№РН-000371 від 08.11.2018.№РН-00385 від 20.11.2018; №РН-000333 від 25.05.2018;№РН-000340 від 13.06.2018;№РН-000319 від 27.04.2018;№РН-000317 від 26.04.2018;№РН-000316 від 25.04.2018, товарно-транспортні накладні №РОЧ1078 від 25.04.2018;№РОЧ1539 від 12.06.2018;№РОЧ1538 від 12.06.2018;№РОЧ1126 від 27.04.2018;№РОЧ1074 від 25.04.2018;№РОЧ1023 від 24.04.2018, податкові накладні №9 від 20.03.2018 (та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 25.04.2018 №27, від 13.06.2018 №7), №14 від 25.04.2018, №26 від 26.04.2018,№8 від 13.06.2018, №10 від 18.10.2018, №11 від 25.10.2018, №1 від 01.11.2018, №11 від 14.11.2018, №13 від 15.11.2018, №14 від 16.11.2018, №2 від 02.11.2018, №22 від 20.11.2018, №3 від 05.11.2018, №4 від 06.11.2018, №5 від 07.11.2018, №6 від 08.11.2018,№7 від 09.11.2018, №8 від 12.11.2018, №9 від 13.11.2018, квитанції про їх прийняття Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України, картку рахунку 631, платіжні доручення №1806 від 18.10.2016, №1755 від 11.09.2018, №1727 від 03.09.2018, №1584 від 20.03.2018, №1898 від 19.12.2018, №28 від 20.11.2018, №6 від 26.04.2018, №4 від 25.04.2018, №118 від 25.10.2018, №27 від 20.11.2018, докази використання товару у власній господарській діяльності (акти) (т. 9 а.с. 196-250 т. 10 а.с. 1-39).

Колегія суддів зазначає, що наявність вказаних документів підтверджує реальність господарської операції, наявність помилок при заповненні ТТН не спростовує господарської операції. Позивачем доведено рух активів та виконання сторонами умов договорів.

Відповідачем не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача

По взаємовідносинах з ТОВ «ВАРІАНТ ОЙЛ» () позивачем надано Договір поставки нафтопродуктів №ВО-471 від 10.12.2018, видаткові накладні №1250від 11.12.2018;№1253 від 12.12.2018;№1262 від 14.12.2018;№1270 від 18.12.2018;№1294 від 22.12.2018, товарно-транспортні накладні №3 478 від 11.12.2018, №3 486 від 12.12.2018, №3 504 від 14.12.2018, №3 503 від 14.12.2018, №3 502 від 14.12.2018, №3 513 від 18.12.2018, №3 538 від 22.12.2018, платіжні доручення №1906 від 22.12.2018, №1897 від 18.12.2018, №1896 від 17.12.2018, №1893 від 14.12.2018, №1894 від 14.12.2018, №1892 від 14.12.2018, №1885 від 12.12.2018, №1883 від 12.12.2018, №1881 від 11.12.2018, 1876 від 10.12.2018, податкові накладні №15 від 10.12.2018, №19 від 11.12.2018, №21 від 12.12.2018, №24 від 12.12.2018, №27 від 14.12.2018, №28 від 14.12.2018, №33 від 17.12.2018, №34 від 18.12.2018 та №55 від 22.12.2018 та квитанції про їх прийняття Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України (т. 10 а.с. 40-105).

Отриманий позивачем товар був оприбуткований та відображений у бухгалтерському обліку на рахунку 631.

Щодо відсутності довіреностей на отримання ТМЦ колегія суддів зазначає, що зі змісту видаткових накладних вбачається отримання товару директором підприємства, про що свідчить підпис останнього. Отже, отримання товару здійснено керівником підприємства, який відповідно до приписів ст. 65 Господарського кодексу України має повноваження діяти від імені підприємства без доручення.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.10.2023 року у справі №640/18535/18 відсутність довіреностей на отримання товару не доводить факту порушення позивачем податкової дисципліни та не спростовує факту реальності здійснення спірних господарських операцій, оскільки довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей - не є документом первинного бухгалтерського обліку.

Отже, доводи контролюючого органу про відсутність довіреностей на отримання товару як підстава для не визнання господарських операцій реальними, є необґрунтованими.

Матеріали справи містять докази використання у власній господарській діяльності придбаних товарів, а саме акти списання палива.

Недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, з огляду на наявність вищевказаних первинних та інших документів, не є достатніми або самостійними обставинами, на підставі яких можна було б зробити висновок про нереальність господарської операції.

Відповідачем не доведено використання товару у негосподарській діяльності позивача.

По взаємовідносинах з ПП «МЕТЕКС» () позивачем надано Договір №13121 від 13.12.2018 на поставку розчинника, видаткову накладну №8 від 14.12.2018, товарно-транспортну накладну №1412/1 від 14.12.2018, платіжне доручення № 1895 від 17.12.2018 на суму 441700,20 грн., податкову накладну №18 від 14.12.2018, картка рахунку 631, докази зберігання товару (№01/11/17-1з від 01.11.2017) (т. 10 а.с. 10-113).

Вирішуючи справи із застосуванням наведених правових норм, Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа №814/2412/17) визнав, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

Враховуючи наведене, на підставі аналізу вищевикладених документів суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що господарські операції ТОВ «АГРОМА» з вищевказаними контрагентами мали реальний характер та були фактично виконані, що підтверджується первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. На момент проведення податкової перевірки ТОВ «АГРОМА» мало в наявності всі податкові накладні, належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також всі інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують законність та обґрунтованість включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Щодо доводів контролюючого органу про передачу ТОВ «Агрома» на відповідальне зберігання до ТОВ «Євро Меблі» відповідно до договору відповідального зберігання від 01.11.2017 року № 01/11/17-1з товарно-матеріальних цінностей, які були придбані у ТОВ «Ефест груп», ТОВ «Ларус Трейд ЛТД», ТОВ «Суми-цукор», ТОВ «Сігнет-центр», ТОВ «Старокостянтиівцукор», ПП «Агро-експрес-сервіс», ТОВ «Олександрійський цукровий завод», ТОВ «ТД Украгропрод», ПП «Цукровик-Агро», TOB «Панда», TOB «ПК «Зоря Поділля», TOB «ПІК і К», ПМП «Фірма «Демаркет Б-ХХ», ПП «Метекс», колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено та в Акті перевірки (т. 2 а.с. 112-118) відображено взаємовідносини ТОВ «Євро Меблі» щодо зберігання товарно-матеріальних цінностей.

Між ТОВ «Агрома» в якості Поклажодавця із ТОВ «Євро Меблі» укладено Договір відповідального зберігання №01/11 /17-1 з від 01.11.2017.

Відповідно до умов Договору Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку дії Договору майно, що визначається Актами, які є невід`ємною частиною договору. Зберігання за Договором є платним. Вартість майна, яке передане на зберігання, визначається згідно з Актами. Обов`язок щодо страхування майна у Зберігача не виникає. Строк дії Договору Сторони встановили до 31.12.2019.

На виконання умов Договору позивачем були передані на зберігання товари, про що контролюючому органу були надані наступні акти: акт приймання-передачі майна №б/н від 30.11.2017; акт приймання-передачі майна №б/н від 02.12.2017; акт приймання-передачі майна №б/н від 30.12.2017; акт приймання-передачі майна №б/н від 30.09.2018; акт приймання-передачі майна №б/н від 30.10.2018; акт приймання-передачі майна №б/н від 30.11.2018.

Згідно з письмовими поясненнями представника позивача, відповідно до Рішення учасника ТОВ «Агрома» від 21.11.2019 року було затверджено Розподільчий баланс станом на 21.11.2019 року, створено ТОВ «Компані Трейд» () шляхом виділу з ТОВ «Агрома» з передачею йому частини прав та обов`язків ТОВ «Агрома» відповідно до розподільчого балансу. Сформовано статутний капітал ТОВ «Компані Трейд» за рахунок нерозподіленого капіталу ТОВ «Агрома», затверджено Статут, доручено директору здійснити державну реєстрацію виділу нової юридичної особи: ТОВ «Компані Трейд». Вказане рішення зареєстровано приватним нотаріусом в реєстрі за № 4547. Розподільчий баланс від 21.11.2019 також зареєстровано в реєстрі за № 4550, 4351. (т. 13 а.с. 62-67).

Відповідно до Розподільчого балансу від 21.11.2019 ТОВ «Агрома» передано ТОВ «Компані Трейд» оборотні активи (запаси) - 37493.

Таким чином, відповідно до Розподільчого балансу від 21.11.2019 частину прав та обов`язків було прийнято від ТОВ «Агрома» новою виділеною юридичною особою ТОВ «Компані Трейд», яка в подальшому прийняла оборотні активи (запаси) та була розпорядником товарно-матеріальних цінностей, зокрема попередньо переданих позивачем на відповідальне зберігання відповідно до договору від 01.11.2017 №01/11 /17-1з.

На підставі викладеного, доводи контролюючого органу про не підтвердження передачі ТОВ «Агрома» на відповідальне зберігання до ТОВ «Євро Меблі» товарно-матеріальних цінностей та відсутність реального характеру господарських операцій з вищевказаним контрагентами є необґрунтованими.

Доводи податкового органу з посиланням на наявність негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість, фактично сплачених в ціні придбання товару та/або послуги на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 16.02.2021 у справі №806/1552/15.

Колегія суддів зазначає, що висновок про відсутність факту здійснення господарських операцій може ґрунтуватися лише на встановлених обставинах щодо повної відсутності відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також колегією суддів не встановлено, а відповідачем не подано і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його контрагентів, як-от: судових рішень, вироків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими товариствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

При цьому, судами встановлено, а також не заперечується відповідачем, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, у тому числі як платники податків та які подавали податкову звітність в установленому законом порядку, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання господарських договорів з ним у позивача не було.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 06.11.2019 № 1, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 10292927,00 грн та нараховано штрафні санкції на суму 5146463,50 грн та податкове повідомлення-рішення від 06.11.2019 № , відповідно до якого зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 290630,00 грн.

Також колегією суддів встановлено, що під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних у терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 9 736 212 грн. по господарських операціях з наступними контрагентами: ТОВ «Берест», ТОВ «ТЕХСЕРВІС», ТОВ «ЕФЕСТ ГРУП», ТОВ «ТРЕЙД ОЙЛ СЕРВІС», ТОВ «ХАРІНГ», ТОВ «МІЛАЙН ТРЕЙДІНГ», ТОВ «СХІДТРАНСГАЗ», ТОВ «АМ-ГРУП», ТОВ «Ларус Трейд ЛТД», ТОВ «СУМИ-ЦУКОР», ТОВ «СТЕН МЕЙД», ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР», ТОВ «СТАРОКОСТЯНТИНІВЦУКОР», ПП «АГРО-ЕКСПРЕС-СЕРВІС», ТОВ «ОЛЕКСАНДРІЙСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД», ТОВ «АЛЬВІН ЛТД», ТОВ «ТД УКРАГРОПРОД», ПП «ЦУКРОВИК-АГРО», ТОВ «ПАНДА», ТОВ «ЮЗЕФО-МИКОЛАЇВСЬКА АГРАРНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ПК «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ», ТОВ «ПІК І К», ПМП «ФІРМА «ДЕМАРКЕТ Б-ХХ», ТОВ «АЗОТФОСТРЕЙД», ТОВ «ВАРІАНТ ОЙЛ», ПП «МЕТЕКС».

Так, контролюючий орган дійшов висновку, що позивач мав обов`язок нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 Кодексу, скласти та зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість у зв`язку з тим, що актом перевірки встановлено використання позивачем придбаних товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

За наслідками встановлених порушень, контролюючим органом винесено податкове повідомлення - рішення від 06.11.2019 № , відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 4852864,50 грн, та податкове повідомлення - рішення від 27.11.2019 № 1, відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 4852864,50 грн.

Щодо вказаного порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. г) п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

- придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

- придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Отже, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує виникнення у платника податку обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань та реєстрації зведених податкових накладних відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України, є початок фактичного використання товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

На спростування висновків акту перевірки щодо використання позивачем товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, позивачем надано первинні та інші документи по взаємовідносинах з вказаними вище контрагентами, які досліджені колегією суддів вище.

За результатом аналізу наданих документів, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків акту перевірки щодо використання придбаних послуг/товарів у операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Крім того, відповідно до пп. 2п. 4 розділу ІІІ цього Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Однак в порушення вказаних норм, контролюючим органом не вказано, які докази підтверджують встановлене порушення позивачем п. 198.5 ст. 198 ПК України, не визначено дату початку фактичного використання товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку з посиланням на регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, які підтверджують факт використання товарів в операціях, не пов`язаних з господарською діяльністю платника податку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про непідтвердження контролюючим органом належними доказами факту порушення позивачем п. 198.5 ст. 198 ПК України, у зв`язку з чим податкове повідомлення - рішення від 06.11.2019 № , відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 4852864,50 грн, та податкове повідомлення - рішення від 27.11.2019 № 1, відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 4852864,50 грн., є протиправними.

З приводу оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення № 1 від 06.11.19, яким нараховано позивачеві штрафні (фінансові) санкції на суму 510,00 грн. на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 53 ПК України та п.121.1 ст. 121 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст. 53 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 121.1 ст. 121 ПК України визначено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Контролюючий орган, як на підставу винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, посилається на п.п. 44.1, 44.3 та 44.6 ст. 44 ПК України.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 зобов`язано платників податків забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п.44.6 вказаної статті у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно ст. 85.4 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Разом з тим, статтею 85.6 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

В обґрунтування правомірності податкового повідомлення-рішення № 1 від 06.11.19, відповідач посилається на ненадання платником податків під час проведення перевірки оригіналів документів чи їх копій.

Колегією суддів встановлено, що в ході перевірки позивач надав всі первинні документи та відомості бухгалтерського обліку, наявність яких передбачена діючим законодавством.

В свою чергу, відповідачем не доведено належними доказами складання акту відмови від надання документів, як це передбачається ст. 85.6 ПК України.

Також, дослідивши оскаржуване повідомлення - рішення, колегія суддів погоджується з доводами позивача про неможливість зробити висновок, за яке саме порушення, вчинене позивачем, до останнього застосовуються штрафні санкції.

Таким чином, колегія суддів зазначає про невідповідність податкового повідомлення-рішення від 06.11.2019 № 1 вимогам податкового законодавства та наявністю підстав для його скасування.

Також, колегією суддів встановлено, що контролюючим органом відносно ТОВ «АГРОМА» винесені податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019:

- № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 40692,69 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 8848,05 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 28445,95 грн., сума пені - 3398,69 грн.;

- № 7, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 36 657,58 грн., сума пені - 454,83 грн.;

- № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені на суму 4911,88 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 393,68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 4442,71 грн., сума пені - 75,49 грн.

Так, в акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення ТОВ «АГРОМА» вимог пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168, п. 176.2 пп. «а»- «б» п. 176.2 ст.176, п. 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно зі ст. 38 цього Кодексу виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV вказаного Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та р. IV вказаного Кодексу.

Згідно з п.п. 51.1 ст. 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідно до п.п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України, платником податку з доходів фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.

Згідно з пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пп. а п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідальність за порушення правил та строків сплати (перерахування) податків встановлена ст. 126 ПК України, в той час як ст. 127 ПК України визначає відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків з джерела виплати.

Таким чином, положення ст. 126 Податкового кодексу України застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від строку затримки такої сплати.

Під час перевірки встановлено несвоєчасне перерахування позивачем податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати, а саме:

за серпень 2017 у сумі 4839,31 грн. по строку сплати 16.09.2017 року фактично сплачено 25.09.2017;

за травень 2018 року у сумі 7564,14 грн. по строку сплати 14.06.2018 року фактично сплачено 15.06.2018;

за червень 2018 року у сумі 6 935,42 грн. по строку сплати 19.07.2018 фактично сплачено 17.08.2018 року;

за вересень 2018 року у сумі 8 761,74 грн. по строку сплати 30.09.2018 фактично сплачено 09.10.2018 року;

за жовтень 2018 року у сумі 10772,16 грн. по строку сплати 31.10.2018 фактично сплачено 07.11.2018 року;

за листопад 2018 року у сумі 12473,28 грн. по строку сплати 30.11.2018 фактично сплачено 21.12.2018 року.

Крім того, під час перевірки встановлено несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб при виплаті орендної плати за земельні паї за 2016 рік у сумі 40238,10 грн по строку сплати 27.12.2016, фактично вказана сума сплачена двома частинами: 05.01.2017 сплачено 16737,34 грн та 06.01.2017 сплачено 23500,76 грн, крім того, податок з доходів фізичних осіб при виплаті орендної плати за земельні паї за 2016 рік у сумі 8848,05 грн підприємством сплачено не було, чим порушено пп. 168.1.2, п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України.

Перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) військового збору встановлено несвоєчасне перерахування військового збору при виплаті заробітної плати, а саме: за серпень 2017 у сумі 1166,12 грн. по строку сплати 16.09.2017 року фактично сплачено 25.09.2017; за травень 2018 року у сумі 644,23 грн. по строку сплати 14.06.2018 року фактично сплачено 15.06.2018; у сумі 428,84 грн. по строку сплати 14.06.2018 року фактично сплачено 19.07.2018; за червень 2018 року у сумі 376,42 грн. по строку сплати 19.07.2018 фактично сплачено 17.08.2018 року; за липень 2018 року у сумі 211,18 грн. по строку сплати 17.08.2018 фактично сплачено 18.09.2018 року; за серпень 2018 року у сумі 211,94 грн. по строку сплати 18.09.2018 фактично сплачено 09.10.2018 року; за вересень 2018 року у сумі 972,06 грн. по строку сплати 30.09.2018 фактично сплачено 09.10.2018 року; у сумі 246,21 грн. по строку сплати 30.09.2018 фактично сплачено 07.11.2018 року; за жовтень 2018 року у сумі 937,79 грн. по строку сплати 31.10.2018 фактично сплачено 07.11.2018 року; у сумі 414,51 грн. по«, строку сплати 31.10.2018 фактично сплачено 21.12.2018; за листопад 2018 року у сумі 912,01 грн. по строку сплати 30.11.2018 фактично сплачено 21.12.2018 року; у сумі 393,68 грн. по строку сплати 30.11.2018 фактично не сплачено.

Позивачем під час судового розгляду справи не заперечувалась несвоєчасна сплата самостійно визначених та узгоджених податкових зобов`язань за вищевказані періоди. Доказів на спростування встановлених контролюючим органом порушень до перевірки та до суду також не надано.

Враховуючи те, що вказаний висновок контролюючого органу не спростований жодними доказами, які б свідчили про своєчасність сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів приходить до висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень від 11.11.2019 № 7, № 7.

Щодо доводів позивача про порядок застосування штрафних санкцій за ст. 127 ПК України та неможливість застосування штрафних санкцій за повторне правопорушення без попереднього притягнення до відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 127.1. ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, приписами статті 127 ПК України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Колегія суддів зазначає, що податковим правопорушенням відповідно до ст. 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але з затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до ст. 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладено в рішенні Верховного Суду України від 22.03.2016 по справі (813/6774/13-а), в якому зазначено, що положення статті 126 ПК щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 по справі №820/11382/15.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє аргументи позивача щодо неправильної кваліфікації податковим органом податкового порушення.

Що стосується застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату військового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктом 1.5 даного пункту відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Підпунктом 1.6 цього ж пункту встановлено, що платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи несвоєчасне перерахування позивачем військового збору при виплаті заробітної плати у сумі 6251,31 грн за період серпень 2017, травень 2018-жовтень 2018, а також неперерахування військового збору під час виплати оподатковуваного доходу у сумі 393,01 за листопад 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 11.11.2019 № 7.

Щодо доводів позивача про те, що працівниками ДПС в порушення пп. 78.1.5 п.78.1 ст. 78 ПК України повторно перевірялась правильність сплати податків на доходи фізичних осіб, військового збору, та за результатами повторної перевірки (акт від 28.10.2019) неправомірно донараховано грошові зобов`язання зі сплати податків та застосовані фінансові санкції, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з Наказом від 22.08.2019 № 5916 та Актом від 28.10.2019 перевірка проведена на підставі ст. 78.1.5 Податкового кодексу України.

посадовими особами Головного управління ДПС в Харківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Агрома» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. За результатами перевірки було складено Акт № 2513 /20-40-14-11-101/24471767 від 23.07.2019.

Із висновками вказаного акту перевірки позивач не погодився Заперечення на Акт перевірки вих.№14/08/19 від 14.08.2019.

За результатами розгляду заперечень ГУ ДПС Харківської області на підставі п. 78.1.5 ст. 78 ПКУ проведено позапланову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на підставі Наказу від 22.08.2019 №5916.

За результатами позапланової перевірки ГУ ДПС області складено Акт № 526/20-40-05-11-10/24471767 від 28.10.2019.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи колегією суддів встановлено, що в межах позапланової перевірки (Акт № 526/20-40-05-11-10/24471767 від 28.10.2019) правильність сплати податків на доходи фізичних осіб, військового збору повторно не перевірялось.

Також контролюючим органом повторне донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору не застосовувалось.

В акті позапланової перевірки від 28.10.2019 були лише продубльовані порушення позивачем правил справляння та перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які були досліджені та встановлені під час проведення планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Агрома» (Акт № 2513 /20-40-14-11-101/24471767 від 23.07.2019).

Крім того, позивачем під час судового розгляду справи не заперечувалась несвоєчасна сплата самостійно визначених та узгоджених податкових зобов`язань за періоди, визначені в Акті від 23.07.2019 та про дубльовані в Акті від 28.10.2019.

Таким чином, з матеріалів справи не встановлено повторне проведення перевірки та повторне донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з тих саме періодів, що спростовує доводи позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 06.11.2019 № 1, від 06.11.2019 № 1, від 06.11.2019 № 1, від 06.11.2019 № 1, від 27.11.2019 № 1, та визнання правомірними податкових повідомлень-рішень від 11.11.2019 № 7, від 11.11.2019 № 7, від 11.11.2019 № 7.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог ТОВ «Агрома» про скасування податкових повідомлень-рішень у повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КА України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Таким чином, враховуючи порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також процесуальні порушення порядку розгляду заяви Головного управління ДПС у Харківській області про відвід судді, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Зважаючи на встановлені обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року по справі №520/7339/2020 в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Агрома».

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 по справі № 520/7339/2020 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 06.11.2019 № 1, від 06.11.2019 № 1, від 06.11.2019 № 1, від 06.11.2019 № 1, від 27.11.2019 № 1.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" (вул. 1-Травня, с. Мартове, Печенізький район, Харківська область, 62820, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 21020,00 грн (двадцять одна тисяча двадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 04.04.25.