Справа № 500/497/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/497/25

04 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільнені з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби згідно з абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання на підставі поданого ним рапорта.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . 07.01.2025 позивач звернувся по команді до свого безпосереднього командира з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ). 23.01.2025 позивач отримав відмову у реалізації поданого ним рапорту про звільнення з військової служби, мотивовану відсутністю документів, на підтвердження необхідності здійснення догляду за дружиною позивача та відсутністю документів, які б підтверджували, що у його дружини наявне, зокрема онкологічне захворювання.

Позивач зауважує, що законодавством, зокрема ст.26 Закону № 2232-ХІІ, а також Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170), не встановлено жодного обов`язку доводити факт потреби у догляді за дружиною з інвалідністю III групи встановленої внаслідок онкологічного захворювання. Позивачем було надано до рапорту документи які в сукупності підтверджують підстави для звільнення з військової служби, в тому числі наявність дружини із відповідною групою інвалідності встановленої внаслідок онкології.

За вказаних обставин, позивач вважає відмову у звільненні його з військової служби протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачем, при подачі рапорту про звільнення з військової служби від 18.01.2025, що був отриманий командуванням Військової частини НОМЕР_1 21.01.2025, за вх. №224, було підтверджено лише наявність у його дружини ОСОБА_2 , ІІІ групи інвалідності. Однак не було підтверджено наявність у неї онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів та необхідність здійснювати догляд за дружиною. Копії індивідуальної програми реабілітації інваліда №305 та виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 17.12.2024 не були належним чином завірені, а також оригінали вказаних документів не пред`являлись позивачем для встановлення відповідності копій їх оригіналам, вони не могли бути враховані, при прийнятті командуванням Військової частини НОМЕР_1 рішення, щодо звільнення позивача з військової служби.

Такі дії військової частини не можуть бути визнані, як прояв надмірного формалізму, з огляду на те, шо вказані документи не перебувають у володінні військової частини, а перевірити викладену в них інформацію будь-яким іншим, передбаченим чинним законодавством, способом, неможливо, з огляду на те, що викладені у вказаних документах відомості становлять лікарську таємницю. Серед іншого, до позовної заяви позивачем долучено копію рапорту від 07.01.2025 та копію відповіді вих. №476 від 26.11.2024, однак такі командуванню Військової частина НОМЕР_1 ніколи не пред`являлись, а тому не можуть бути прийнятими до уваги при вирішенні даної справи по суті.

У відповіді на відзив позивач відзначив, що чинним законодавством не передбачено жодного спеціального документу, який міг би підтвердити потребу особи з інвалідності в догляді (на відміну від потреби в постійному догляді). Зважаючи на сутність статусу "особа з інвалідністю", потреба такої особи в догляді презюмується, і документ, який підтверджує інвалідність, одночасно є і доказом того, що власник цього документа потребує догляду. Відмова в рапорті ґрунтується, в тому числі, на тому, що індивідуальна програма реабілітації та медична довідка видані дружині позивача не були завірені. Однак, Інструкція №170 не містить вимог щодо необхідності подання оригіналів таких документів разом із рапортом або ж щодо необхідності нотаріального засвідчення копій таких документів. Військовослужбовець позбавлений можливості подавати оригінали тих документів, які йому не належать. Позивач має можливість пред`явити усі документи для огляду та мав таку можливість, однак відповідач не висував відповідну вимогу, тобто, військова частина мала змогу переконатись в існуванні оригіналів. Більше того Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заборонено посвідчувати медичну документацію, саме тому позивач долучив копію індивідуальної програми реабілітації та відповідну медичну довідку. Зокрема, довідка МСЕК, яка була долучена до рапорту, містить печатку онкологічної МСЕК.

Адвокат не мав на меті водити суд в оману чи зловживати наданими останньому процесуальними правами, про це свідчить і той факт, що при реєстрації аналогічного рапорту відповідачем такий рапорт датований 18.01.2025, даний рапорт містить всі ті ж самі реквізити та обставини, що і долучений до позовної заяви. Позивач в процесі проходження служби був позбавлений можливості ознайомитись з усіма підписами на поданому рапорті та надати до суду відповідний рапорт. Тобто, дана обставина не змінює суті позовних вимог та не впливає на судовий розгляд іншим чином.

У запереченні відповідач вказує, що позивачем не було підтверджено наявності у нього підстав для звільнення, дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби є цілком законними. Військовою частиною НОМЕР_1 не висувалось позивачу вимоги про підтвердження потреби його дружини у постійному догляді, як зазначає позивач, однак було вказано про необхідність підтвердження потреби у догляді, оскільки така вимога передбачена абз.12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ. Хибною, на думку відповідача, є і позиція позивача щодо того що, встановлення його дружині ІІІ групи інвалідності внаслідок онкологічного захворювання підтверджується долученою до рапорту копією довідки до акту огляду МСЕК, яка містить печатку онкологічної МСЕК, оскільки наявність такої печатки не є належним підтвердженням встановлення інвалідності внаслідок онкологічного захворювання. Таким підтвердженням міг би бути відповідний запис у довідці до акту огляду МСЕК щодо причини інвалідності. Однак, у долученій до рапорту копії довідки до акту огляду МСЕК причиною інвалідності зазначено "Загальне захворювання", тому позивачем не було доведено, що його дружині ІІІ групи інвалідності було встановлено внаслідок онкологічного захворювання.

Хоча й Інструкція №170 дійсно не містить положення, яким передбачено подачу саме нотаріально завірених копій, проте нею передбачено подачу разом із рапортом документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення. Долучена позивача до рапорту копія довідки до акту огляду МСЕК, яка також є медичною документацією, оскільки її форма, зміст, порядок видачі, визначено Міністерством охорони здоров`я України, була завірена нотаріально. Ствердження позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 могла б самостійно звернутись до МСЕК, яка видала таку довідку, із запитом для підтвердження всіх обставин, є помилковим, оскільки такі відомості становлять лікарську таємницю та не можуть бути надані військовій частині за її запитом.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації 08.07.2022 та приступив до виконання своїх обов`язків на посаді водія 2 розрахунку 2 самохідної артилерійського взводу 5 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 .

18.01.2025 позивач звернувся по команді до свого безпосереднього командира з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, який зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_1 21.01.2025 за вхідним номером 224.

До рапорту позивач додав: нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 ; нотаріально завірену копію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , серія НОМЕР_3 ; нотаріально завірену копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №239686; копію індивідуальної програми реабілітації інваліда вікова категорія від 18 років і старше №305; копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 17.12.2024.

23.01.2025 позивач отримав відмову Військової частини НОМЕР_1 за №474 у реалізації поданого ним рапорту про звільнення з військової служби, мотивовану відсутністю документів на підтвердження наявності у його дружини онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, та відсутністю документів на підтвердження наявності у його дружини потреби у догляді.

Не погоджуючись з бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільнені з військової служби військовослужбовця за сімейними обставинами на підставі абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом № 2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Абзацом 12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, на таких підставах: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. При цьому, згідно з положень абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ законодавець поєднав сполучником "або" дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як:

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або

наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Тобто в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.

Водночас, згідно другої підстави, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.

У спірних правовідносинах позивач згідно із наданих документів до рапорту від 18.01.2025 обґрунтовує право на звільнення з військової служби саме у зв`язку з наявністю у його дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання.

Та обставини, що ОСОБА_2 є дружиною позивача і є особою з інвалідністю ІІІ групи, відповідачем не заперечуються.

Відмовляючи позивачу у звільненні його з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 та абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, Військова частина НОМЕР_1 у листі від 23.01.2025 №474 послалась на відсутність документів на підтвердження наявності у його дружини онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, та на відсутність документів на підтвердження наявності у його дружини потреби у догляді.

Як встановлено судом, згідно з доданою до рапорту від 18.01.2025 довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ №239686, виданою 20.01.2023 онкологічною міжрайонною спеціалізованою МСЕК, ОСОБА_2 , дружина позивача, є особою з інвалідністю ІІІ групи. Причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена довічно. Тобто причина інвалідності не є такою, що встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.

Проте, позивачем до рапорту додано також такі медичні документи його дружини: індивідуальна програму реабілітації інваліда вікова категорія від 18 років і старше №305, у якій зазначено клініко-функціональний діагноз за міжнародною класифікацією хвороб МКБ-10 С54 Злоякісне новоутворення тіла матки, консультування онкологія ТООД, та виписка із медичної картки амбулаторного хворого від 17.12.2024 про проведене видалення матки з додатками у зв`язку з раком матки.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі Інструкція №170).

Пунктом 12.11 розділу XII Інструкції №170 передбачено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Так, пп.24 п.5 вказаного переліку визначено документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів:

копія свідоцтва про шлюб;

один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

документ, що підтверджує наявність у дружини (чоловіка) захворювання та/або причину інвалідності.

Тобто Інструкцією №170 визначено чіткий і конкретний перелік документів, які подаються військовослужбовцем при звільненні з військової служби.

Таким чином, позивачем подано всі необхідні документи для прийняття рішення про звільнення зі служби у зв`язку з наявністю у дружини позивача з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання.

При цьому, суд звертає увагу, що вказаним переліком не вимагається подання військовослужбовцем завірених копій таких документів.

З огляду на викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується у дружини позивача статус особи з інвалідністю III групи та наявність у неї онкологічного захворювання, суд вважає, що доводи, викладені відповідачем у відповіді від 23.01.2025 №474 є безпідставними та не відповідають змісту норми пп."г" п.2 ч.4 ст 26 Закону №2232-ХІІ, яка відсилає до ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, адже не містить надання оцінки, обставинам викладеним позивачем в рапорті від 23.01.2025, а також доданих до нього документам.

Натомість, лист Тернопільського обласного медико - соціальної еспертизи від 26.11.2024 №476, згідно з яким дружина позивача 20.01.2023 визнана особою з інвалідністю ІІІ групи, загальне захворювання, довічно внаслідок онкозаховрювання, про що засвідчує видана довідка до акту огляду у МСЕК серія 12ААГ №239686, не може розглядатися судом, як такий, що свідчить про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки такий документ не було надано відповідачу разом з рапортом, а оскаржуване рішення підлягає оцінці виключно з підстав, які існували на момент винесення такого рішення.

З приводу посилань відповідача на відсутність документів на підтвердження наявності у дружини позивача потреби у догляді, слід вказати таке.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таке Положення було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Згідно з п.27 Положення № 1317 підставами для встановлення груп інвалідності є, зокрема: для I групи - стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; для ІІ групи - стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; для III групи інвалідності - стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

З наведеної правової норми висновується, що лише для І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги. Тоді як для осіб з ІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення зі збереженням здатності до самообслуговування, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; для осіб з ІІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту

Верховний Суд у постанові від 26.06.2024 у справі №420/23353/23, проаналізувавши в цілому пп."г" п.2 ч.4 ст 26 Закону України від 15.03.2022 № 2122-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми", звертає увагу, що законодавець через призму вказаної норми реалізував завдання Закону, у якій виокремив такі підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), такі як: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, підстави звільнення військовослужбовця з військової служби як: (1) необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а також особами з інвалідністю І групи (2) чи ІІ групи (3) є самостійними і не стосуються (не пов`язані) з такою підставою як: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.

Тому відповідач, кажучи про те, що надані позивачем документи не підтверджують необхідність догляду за його дружиною, яка має ІІІ групу інвалідності, підміняє одну підставу звільнення, передбачену пп."г" п.2 ч.4 ст 26 Закону №2232-ХІІ, іншою, які є самостійними.

Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд у постановах від 24.04.2024 в справі №140/12873/23 та від 30.05.2024 в справі №280/6079/23.

Отже, наявністю у дружини позивача з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст 26 Закону №2232-ХІІ, і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності.

З огляду на викладене, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що відповідач протиправно, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, відмовив позивачу у звільненні його з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання.

Згідно з ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Питання дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень досліджувалося Верховним Судом у постанові від 24.04.2024 в справі №140/12873/23, у якій Суд, посилаючись на свою усталену практику, зазначив, що дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених ст.2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними цією статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, у випадку коли закон установлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням установлених судом обставин.

У підсумку Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 в справі №140/12873/23 констатував, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд і у постанові від 28.05.2024 в справі №580/4373/23.

Отже, зважаючи на викладене та враховуючи, що норми пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) містить імперативний припис, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, суд вважає, що у цій справі спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, про який він просив у позові, є ефективним і відповідає завданню адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваної відмови.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відповідно до ч.1 ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.