Справа № 360/1235/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року справа №360/1235/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на окрему ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року по справі № 360/1235/24 (суддя І інстанції Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії щодо проведення виплати пенсії з 15 квітня 2024 року з обмеженням максимального розміру, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язання здійснити з 15 квітня 2024 року виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 15 квітня 2024 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі № 360/1235/24 позов задоволено повністю .

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром з 01 березня 2024 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням сплачених сум; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Крім того, 20 грудня 2024 року Луганським окружним адміністративним судом постановлено окрему ухвалу, якою повідомлено Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлені під час розгляду справи № 360/1235/24 системні порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області пенсійного законодавства в частині обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та вжиття заходів щодо недопущення аналогічних порушень в майбутньому.

Зобов`язано Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про вжиті заходи повідомити суд не пізніше одного місяця після отримання окремої ухвали.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати окрему ухвалу суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідач вважає, окрема ухвала має бути обґрунтованою і вмотивованою. Вона може бути винесена на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли вчиненню правопорушення. Відповідно до розрахунків пенсії за вислугу років у пенсійній справі, з урахуванням перерахунку за рішенням суду у справі № 360/1498/23, у період з липня 2023 року по лютий 2024 року позивачу нараховано до виплати пенсію у розмірі 23485,18 грн щомісячно. Предметом спору у цій справі було протиправне обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром під час проведення її перерахунку на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі № 360/1498/23. З мотивувальної частини рішення у справі № 360/1235/24 слідує, що судом встановлено, що відповідно до розрахунків пенсії за вислугу років у пенсійній справі № , з урахуванням перерахунку за рішенням суду у справі №360/1498/23, у період з липня 2023 року по лютий 2024 року позивачу нараховано до виплати пенсію у розмірі 23485,18 грн. щомісячно. Згідно з розрахунками пенсії за вислугу років у пенсійній справі з урахуванням перерахунку за рішенням суду у справі № 360/1498/23, у період з березня 2024 року по жовтень 2024 року позивачу нараховано пенсію у розмірі 24985,18 грн щомісячно; з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати визначено 23610,00 грн щомісячно. Отже, під час проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі № 360/1498/23, відповідач знову обмежив позивачу пенсію максимальним розміром з 01.03.2024 та визначив до виплати розмір пенсії з 01.03.2024 на рівні 23610,00 грн. щомісячно. Таким чином, на думку суду, різниця між виплаченою (нарахованою до виплати) пенсією, з урахуванням обмеження максимальним розміром пенсією у розмірі 23610,00 грн та нарахованою без урахування обмеження максимального розміру пенсії у розмірі 24985,18 грн, складає 1375,18 грн щомісячно, починаючи з 01.03.2024. Судом першої інстанції безпідставно не враховано, що правовідносини, врегульовані рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі № 360/1498/23 щодо проведення перерахунку пенсії позивачеві, вирішені до моменту внесення змін до пенсійного законодавства, зокрема проведення індексації розміру пенсій. 23.02.2024р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 185«Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році». У відповідності до наведеної постанови позивачу з 01.03.2024р. проведено перерахунок пенсії, розмір якої склав 24985,18 грн. Однак, з урахуванням вимог Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» максимальний розмір пенсії: з 01.03.2024 (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 23610,00 грн.. Отже, пенсія позивачеві призначена та перерахована згідно діючого законодавства та в межах покладених рішенням у справі № 360/1498/23 зобов`язань.

Відповідач також зазначає, що ухвалення окремої ухвали фактично позбавляє їх права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За правилами частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Частиною четвертою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Таким чином, окрема ухвала це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її постановлення зумовлена завданнями адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

За цих обставин слід зазначити, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Проте, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону.

Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для прийняття окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акта із чітким зазначенням такої норми та обґрунтуванням, у чому саме полягає відповідне порушення.

У цій справі, постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі № 360/1498/23, зокрема, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити та виплатити з 20 червня 2023 року позивачеві щомісячну доплату, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» у розмірі 2000 гривень та здійснити з 20 червня 2023 року виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

На виконання означеного судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області у серпні 2024 року перерахувало ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 20 червня 2023 року у розмірі 80 % сум грошового забезпечення; загальний розмір пенсії за 20 днів червня 2023 року, який підлягає виплаті, складає 21866,90 грн, за період з 01 липня 2023 року по 29 лютого 2024 року - 23485,18 грн щомісячно, за період з 01 березня 2024 року по 31 серпня 2024 року 23610,00 грн щомісячно, про що свідчать протокол за пенсійною справою №-МВС від 09 серпня 2024 року та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № .

Відповідно до розрахунків пенсії за вислугу років у пенсійній справі №, з урахуванням перерахунку за рішенням суду у справі №360/1498/23, у період з липня 2023 року по лютий 2024 року позивачу нараховано до виплати пенсію у розмірі 23485,18 грн щомісячно.

Згідно з розрахунками пенсії за вислугу років у пенсійній справі №, з урахуванням перерахунку за рішенням суду у справі №360/1498/23, у період з березня 2024 року по жовтень 2024 року позивачу нараховано пенсію у розмірі 24985,18 грн щомісячно; з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати визначено 23610,00 грн щомісячно.

Отже, під час проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі №360/1498/23, відповідач знову обмежив позивачу пенсію максимальним розміром з 01 березня 2024 року та визначив до виплати розмір пенсії з 01 березня 2024 року на рівні 23610,00 грн щомісячно.

Під час розгляду справи судом встановлено порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області норм матеріального права, які полягають в такому.

Так, предметом спору у цій справі (№ 360/1235/24) було протиправне обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром під час проведення її перерахунку на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі № 360/1498/23.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної систем» (далі Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 20 липня 2022 року у справі № 340/2476/21, від 25 липня 2022 року у справі №580/3451/21, від 30 серпня 2022 року у справі № 440/994/20, від 10 травня 2023 року у справі № 620/9370/21, від 02 червня 2023 року у справі №420/14462/20, від 04 липня 2023 року у справі № 420/10528/21, від 23 серпня 2023 року у справі № 520/13287/21, від 07 вересня 2023 року у справі №285/2784/17, від 23 жовтня 2024 року у справі № 560/2041/22 та від 29 листопада 2024 року у справі № 380/24058/23 Верховний Суд дійшов таких висновків: «… на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI. …».

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262-XII як спеціального, а не Закону № 3668-VI, яким лише внесено зміни до Закону № 2262-XII.

Разом з цим, незважаючи на наявність Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, усталену судову практику, сформовану Верховним Судом за наслідками розгляду спірних правовідносин, та рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі № 360/1498/23, відповідач знову порушив право позивача на належний розмір пенсії та протиправно застосував обмеження пенсії максимальним розміром з 01 березня 2024 року.

При цьому заперечення, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву у цій справі, зводяться до незгоди із позовними вимогами через «власне тлумачення» правових норм.

Зважаючи на виявлені під час розгляду цієї справи системні порушення пенсійного законодавства в частині обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для постановлення у цьому випадку окремої ухвали з метою недопущення аналогічних порушень в майбутньому.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що правовідносини, врегульовані рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі № 360/1498/23, вирішені до моменту внесення змін до пенсійного законодавства, зокрема проведення індексації розміру пенсій згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведеною постановою визначено порядок проведення індексації розміру пенсій. Зміни до пенсійного законодавства, зокрема, Закону № 2262-XII, не вносилися.

Постановлення окремої ухвали не позбавляє відповідача права на оскарження рішення суду першої інстанції у встановленому законом порядку, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині , колегія суддів вважає безпідставними.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на окрему ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі №360/1235/24 - залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі № 360/1235/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко