Справа № 340/8341/24
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/8341/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (надалі відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 за період з жовтня по грудень 2024 (включно), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградської області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 за період з жовтня по грудень 2024 (включно) виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року - 3028 грн, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що Указом Президента України від 29.12.2017 №441/2017 його призначено на посаду судді Новокаховського міського суду Херсонської області. 11.05.2022 рішенням Голови Верховного Суду №151/0/149/22 відряджено до Голованівського районного суду Кіровоградської області. 11.05.2022 наказом голови Голованівського районного суду Кіровоградської області №16-о зараховано до штату Голованівського районного суду Кіровоградської області з 19.05.2022, взято до уваги право на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу за стаж роботи 15 років. Відповідно до Наказу №59-о від 01.11.2022 позивач приступив до здійснення повноважень голови Голованівського районного суду Кіровоградської області, які здійснював з 01.11.2022 по 31.10.2025. Наказом в.о. голови Голованівського районного суду Кіровоградської області №81-о від 22.07.2024 йому установлено з 29.07.2024 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, як такому, що має стаж роботи 20 років.

Вказує, що суддівську винагороду, лікарняні, відпустки за період з жовтня по грудень 2024 року йому було нараховано та виплачено із застосуванням прожиткового мінімуму у сумі 2102,00 грн, хоча відповідно до частини третьої статті 135 Закону України ''Про судоустрій і статус суддів'' від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII) передбачено інший порядок для визначення розміру прожиткового мінімуму, що застосовується під час розрахунку суддівської винагороди. Ці норми мають пріоритет і не можуть бути обмежені іншими законодавчими актами.

Вважає, що для визначення базового розміру посадового окладу судді відповідачу слід було застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3028,00 грн, який встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ.

Стверджує, що такі дії призвели до зменшення розміру його суддівської винагороди і, відповідно, до порушення її прав та гарантій.

Вважає такі дії відповідача протиправними та з цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначив, що частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2006 № 1402-VIII (надалі Закон №1402-VIII) визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Водночас, Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2012,00 грн. Вказані норми неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню при виплаті позивачу суддівської винагороди.

Вказує, що за такого правового регулювання у період з жовтня по грудень 2024 (включно) Територіальне управління не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом № 3460-IX.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Державна казначейська служба України правом надати письмові пояснення не скористалась.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Інших клопотань від учасників справи до суду не надходило.

10.01.2025 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державну казначейську службу України.

28.01.2025 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Щодо порядку розгляду справи суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 12 КАС України справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, ця адміністративна справа за позовом судді не відноситься до справ незначної складності. Проте, відповідно до частини 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 1 статті 12 та статті 257 КАС України визначена можливість розгляду у спрощеному провадженні не лише малозначних справ, а також інших справ, крім тих, щодо яких законом встановлена пряма заборона на розгляд в спрощеному провадженні, перелік яких міститься у частині 4 статті 257 КАС України.

З урахуванням предмету доказування та можливістю надання учасниками справи письмових доводів та заперечень, суд не встановив необхідності заслуховувати усні пояснення.

Враховуючи, що дана справа не відноситься до категорій справ зазначених в частині четвертій статті 257 КАС України, відсутність необхідності призначати експертизу, викликати свідків тощо, а також зважаючи на оголошення воєнного стану, суд дійшов висновку про недоцільність розгляду справи у загальному позовному провадженні чи призначенні судового засідання з викликом учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2023 у справі № 480/7097/20 констатував, що справа, предметом якої є виплата суддівської винагороди у належному розмірі, не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, однак заборони для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відсутні.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 29.12.2017 №441/2017 призначено на посаду судді Новокаховського міського суду Херсонської області.

11.05.2022 рішенням Голови Верховного Суду №151/0/149/22 позивача відряджено до Голованівського районного суду Кіровоградської області для здійснення правосуддя з 12.05.2022 (а.с. 10).

Згідно наказу голови Голованівського районного суду Кіровоградської області №16-0 від 17.05.2022 ОСОБА_1 з 19.05.2022 вважається таким, що приступив до виконання повноважень судді Голованівського районного суду Кіровоградської області у зв`язку з відрядженням із Новокаховського міського суду Херсонської області для здійснення правосуддя (а.с.11).

Відповідно до Наказу №59-о від 01.11.2022 позивач приступив до здійснення повноважень голови Голованівського районного суду Кіровоградської області у зв`язку з обранням зборами суддів (а.с. 12).

Згідно розрахункових листів позивача за жовтень-грудень 2024 року розмір його посадового окладу, доплата за вислугу років, доплата за перебування на адміністративній посаді, відпустки обраховувалися виходячи із прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб 2102,00 грн. (а.с. 14-16).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає настуне.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та Законом №1402-VIII гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Аналогічна правова позиція щодо гарантій незалежності суддів викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Згідно із статтю 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас виплата заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від розміру посадового окладу судді.

Частинами першою та другою статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року у розмірі 3028 грн.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15 липня 1999 року №966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон №966-XIV).

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону №966-XIV).

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

Аналогічні норми містяться в законі України про Державний бюджет на 2024 рік.

Таким чином, цими нормами фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд звертає увагу, що Законом №966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, а також не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу судді застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.

Зміни до Закону України №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (з 01.10.2024 по 31.12.2024), а також до Закону України №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, отже законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Суд наголошує, що норми статті 135 Закону України №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Закон України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Наведене свідчить, що при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Таким чином, як вказано у Законі №1402-VIII, для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, - застосування при розрахунку посадового окладу судді іншої величини, відмінної від тієї, що визначена спеціальним законом є неправильним.

Така правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 (3028 гривень), на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривень) з 01.10.2024 по 31.12.2024 є безпідставною.

Таким чином, розмір суддівської винагороди позивача у спірний період встановлено статтею 135 Закону №1402-VIII, а тому останній має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум суддівської винагороди, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 в розмірі 3028,00 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.10.2024 по 31.12.2024 (включно), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

З огляду на наведене, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградської області провести нарахування та виплату судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.10.2024 по 31.12.2024 (включно) виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року - 3028 грн, з урахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Посилання відповідача на правові позиції Верховного суду, викладені у постановах від 26.09.2018 у справі №820/1853/17, від 09.04.2020 у справі №826/12172/17, від 17.03.2020 у справі №826/7286/18 не беруться судом до уваги, у зв`язку з тим, що вказані постанови не є релевантними до правовідносин сторін у даній справі як за складом учасників, предметом позову, так і фактичними обставинами.

Зокрема у всіх зазначених вище справах ключовим питанням спору було те, яка величина підлягає застосуванню при обчисленні суддівської винагороди мінімальна заробітна плата чи прожитковий мінімум.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Таким чином, дії відповідача не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси позивача.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом повного задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241 246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо нарахування та виплати судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.10.2024 по 31.12.2024 (включно), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградської області провести нарахування та виплату судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.10.2024 по 31.12.2024 (включно) виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року - 3028 грн., з урахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Повне найменування учасників:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (, вул. Велика Перспективна, 40, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України (, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК