Справа № 420/8790/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8790/24

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

19 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №14 від 27.02.2024 року щодо не зарахування до її страхового стажу періодів роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 від 19.05.1980 року та НОМЕР_2 від 24.11.1982 року та відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 від 19.05.1980 року та НОМЕР_2 від 24.11.1982 року та призначити їй пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці дата народження не відповідає паспортним даним, відсутні записи встановленого мінімуму трудової участі та загальна кількість відпрацьованих людино-днів. Також не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці некоректно внесено зміни прізвища позивача. Позивач вказує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання та через помилки роботодавця позивач не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення.

Крім того, позивач пояснила, що річний мінімум трудової участі в громадському господарстві для позивача не встановлювався, оскільки на час роботи в колгоспі імені Калініна позивач ще не досягла повноліття, про що зазначено в розділі «Причини невиконання трудового мінімуму в громадському господарстві». Позивач досягла пенсійного віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_2 . Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що тривалий час після досягнення пенсійного віку позивач знаходилася в м. Каховка, яке є тимчасово окупованою територією, своєчасно звернутись із заявою про призначення пенсії позивач не мала змоги з незалежних від неї причин, проте вона має право на призначення пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, незалежно від дати звернення. Позивач наголосила, що з урахуванням періодів роботи, які підлягають зарахуванню, її загальний страховий стаж становить більше 29 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.02.2024 року № 14 та від 21.03.2024 №14 щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 від 19.05.1980 року та НОМЕР_2 від 24.11.1982 року та відмови у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 від 19.05.1980 року та НОМЕР_2 від 24.11.1982 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку з 22.11.2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що загальний страховий стаж позивача складає 14 років 11 місяців 29 днів, замість необхідних 29 років, а отже є недостатнім для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи у колгоспі згідно трудової книжки колгоспника, оскільки на титульній сторінці дата народження не відповідає паспортним даним, відсутні записи встановленого мінімуму трудової участі та загальна кількість відпрацьованих людино днів, періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 у зв`язку із некоректним внесенням змін прізвища.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19 лютого 2024 року через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.77).

За принципом екстериторіальності питання щодо призначення пенсії розглядалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

В результаті розгляду заяви позивача та доданих до заяви документів 27 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийняте рішення № 14, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років. Загальний страховий стаж позивача складає 14 років 11 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії (а.с.76).

Підставою відмови у призначенні пенсії в рішенні зазначено те, що ГУ ПФУ в м. Києві не зараховано до загального страхового стажу період роботи позивача в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не відповідає паспортним даним ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), відсутні записи встановленого мінімуму трудової участі та загальна кількість відпрацьованих людино-днів. Крім того, відповідачем не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці некоректно внесено зміни прізвища позивача (а.с.16, 90).

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 04.03.2024 року №2100-0304-9/9697, адресованому Головному управлінню ПФУ в м.Києві, вказано, що до страхового стажу позивача не зараховано записи трудової книжки НОМЕР_1 , вказана причина не коректно внесено зміни (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 / ОСОБА_3 ). Але, до заяви надано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , яким підтверджено зміну прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_3 . Відповідач ГУ ПФУ в Херсонській області вважало, що записи вказаної трудової книжки можливо зарахувати до страхового стажу (а.с.79).

Відповідачем ГУ ПФУ в м. Києві прийнято нове рішення від 21.03.2024 №14 на заміну рішення від 27.02.2024 №14 (а.с.75).

Вказаним рішенням від 21.03.2024 №14 ГУ ПФУ в м. Києві відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що загальний страховий стаж позивача складає 14 років 10 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не відповідає паспортним даним, відсутні записи встановленого мінімуму трудової участі та загальна кількість відпрацьованих людино-днів, періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 - не коректно внесено зміни (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 / ОСОБА_3 ), не підтверджено, що прізвище ( ОСОБА_2 ) внесено помилково, період навчання з 01.04.1982 по 01.05.1982 згідно посвідчення від 01.05.1982 № 2348 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Вважаючи протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо не зарахування спірних періодів до страхового стажу, що має наслідком не призначення позивачу пенсії за віком, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел. Крім того, Законом № 1058 врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону № 1058- IV визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на дату звернення позивача до пенсійного органу за призначенням пенсії за віком, ОСОБА_1 досягла 60 річного віку, а отже за наявності страхового стажу 29 рік має право на призначення відповідної пенсії.

Спірним в межах розгляду даної справи є наявність у позивача необхідного страхового стажу.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За обставинами справи, до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не відповідає паспортним даним ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), відсутні записи встановленого мінімуму трудової участі та загальна кількість відпрацьованих людино-днів;

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки некоректно внесено зміни (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 / ОСОБА_3 ), не підтверджено, що прізвище ( ОСОБА_2 ) внесено помилково,

- період навчання з 01.04.1982 по 01.05.1982 згідно посвідчення від 01.05.1982 № 2348 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Щодо не коректних записів в трудових книжках дати народження та прізвища судова колегія зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, записи у трудовій книжці НОМЕР_1 про зміну прізвища на « ОСОБА_2 » та на « ОСОБА_3 » зроблені на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 (а.с.90).

Згідно наявного у справі свідоцтва про шлюб, виданого повторно 06.11.2008 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 05.07.1986 року (а.с.95).

Викладене спростовує доводи пенсійного органу щодо непідтвердження помилковості здійснення запису щодо фамілії «Бойцан».

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що описка у даті народження власника трудової книжки, а саме зазначено ІНФОРМАЦІЯ_4 замість вірної дати ІНФОРМАЦІЯ_5 є очевидною, а вірність дати народження позивача додатково підтверджується іншими документами, наданими до пенсійного органу.

Щодо доводів пенсійного органу про відсутність підпису голови екзаменаційної комісії у посвідченні № 2348 від 01.05.1982 року щодо проходження позивачем навчання у період з 01.04.1982 по 01.05.1982, колегія суддів наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж є трудова книжка. Зазначений період відображений у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 під записами №9 та № 10.

З викладеного вбачається вірність висновків суду першої інстанції щодо зарахування періоду проходження позивачем курсів підвищення кваліфікації протягом 1 місяця у Школі підвищення кваліфікації сільськогосподарських кадрів до страхового стажу позивача.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не містять жодних обґрунтувань, в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції. В апеляційній скарзі пенсійним органом продубльовано зміст рішення від 21 березня 2024 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Крім того, суд першої інстанції вірно встановив, що вже після звернення ОСОБА_1 до суду, відповідачем прийнято нове рішення від 21.03.2024 №14 на заміну рішення від 27.02.2024 №14. За своїм змістом обидва рішення є тотожними, з тією відмінністю, що у рішенні від 21.03.2024 відповідач додатково не врахував позивачу до загального страхового стажу 1 місяць та 1 день навчання у Школі підвищення кваліфікації сільськогосподарських кадрів, яке позивач проходила в період роботи у Радгоспі «Урожайний».

За викладених обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку пенсійного органу щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням приписів ст.9 КАС України, суд першої інстанції вірно вийшов за межі позовних вимог та скасувати рішення від 21.03.2024 №14, яке прийняте на заміну рішення від 27.02.2024 №14.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.02.2024 року № 14 та від 21.03.2024 №14 з підстав не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 від 19.05.1980 року та НОМЕР_2 від 24.11.1982 року через неточності у даті народження та прізвищі позивача.

Додатково колегія суддів наголошує, що рішення пенсійного органу щодо незарахування певних періодів роботи до страхового стажу повинно бути конкретизованим із зазначенням початку та кінця періоду (дат), які ним не зараховуються та із зазначенням підстав такого незарахування.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зарахування до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , які незараховані пенсійним органом через відсутність записів встановленого мінімуму трудової участі та загальна кількість відпрацьованих людино-днів.

Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» (чинної на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень порядку № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Постановою №310 становлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Враховуючи вищевикладені приписи постанови № 310, колегія суддів дійшла висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ані до пенсійного органу, ані до суду не надавалась трудова книжка колгоспника із записами, з якої можливо було б встановити трудову участь позивача у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Судова колегія наголошує, що п.17, п.18 Порядку № 637 чітко встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, чинним законодавством передбачено певні вимоги для підтвердження стажу роботи в колгоспі, які позивачем не дотримані.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо вчинення позивачем або його представником дій, направлених на отримання відомостей для підтвердження виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві за спірний період роботи в колгоспі, а саме задля отримання уточнюючих довідок щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання. Позивачем не надано доказів звернення за відповідною довідкою та/або відомостей про неможливість отримати відповідну довідку з колгоспу чи архіву.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ПФУ в м.Києві вірно відмовило позивачу у зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, колегія суддів зауважує, що за загальним правилом суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

З огляду на це, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позовної заяви в частині зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, а саме здійснити призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт, до якого звертається позивач, має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Крім того, Верховний Суд, зокрема у постановах від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Колегія суддів також вказує, що поняття дискреційних повноважень наведене у пункті 7 частини першої статті 2 Закону №2073-IX дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 2073-IX здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:

дискреційне повноваження передбачено законом;

дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;

правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;

вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п.1.1 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Предметом розгляду цієї справи не була перевірка подачі позивачем повного пакету документів.

Таким чином, враховуючи положення статті 245 КАС України, колегія суддів зазначає, що зобов`язання судом управління здійснити призначення пенсії позивача на підставі Закону № 1058, може мати місце лише у випадку, якщо судом перевірено та встановлено наявність усіх передбачених Законом №1058 та Порядком № 22-1 підстав для призначення пенсії. У той же час колегія суддів наголошує, що суд, за загальним правилом, не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених підстав для перерахунку пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки вказане не входить до предмету судової перевірки, виходить за межі заявлених позовних вимог та є дискреційним повноваженням відповідача.

Вказане дозволяє дійти обґрунтованого висновку, що прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача призначити пенсію без перевірки наявності чи відсутності усіх передбачених Порядком № 22-1 документів і наявності необхідного стажу для призначення такої виплати, може бути необґрунтованим та призвести до призначення пенсії без достатніх на то законних підстав.

Належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки необхідно врахувати стаж, про який зазначено у судових рішеннях.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 200/18450/21 від 24 жовтня 2024 року.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві повторно розглянути заяву позивача і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії) у відповідності до положень Закону № 1058, Порядку № 22-1 та з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 з прийняттям постанови про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 березня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.02.2024 року № 14 та від 21.03.2024 №14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19 лютого 2024 року і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії) з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко