Справа № 240/22844/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Житомир справа №240/22844/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішенні, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23 про відмову в перерахунку їй пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату їй пенсії з 03.09.2020, тобто з дати призначення пенсії, зарахувавши до стажу період роботи на посаді медичної сестри туберкульозного відділення військової частини НОМЕР_1 з 04.11.1994 по 02.06.1998 та період роботи на посаді медичної сестри палати туберкульозного відділення Шепетівської центральної лікарні з 05.06.1998 по 02.12.1998 в подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в період з 04.11.1994 по 02.06.1998 вона працювала на посаді медичної сестри туберкульозного відділення військової частини НОМЕР_1 , а в період з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медичної сестри палати туберкульозного відділення Шепетівської центральної лікарні. Вказує, що відповідно до правових норм статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначені періоди її роботи підлягають врахуванню до стажу в подвійному розмірі. Однак, при призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах, передбаченої пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не зарахувало в подвійному розмірі цих періодів роботи до її стажу. У зв`язку з цим, вона зверталась до відповідача із заявою про здійснення такого зарахування, однак у відповідь отримала лист від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23 з відмовою, обґрунтованою тим, що записи в трудовій книжці не містять інформації про періоди роботи, які згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають зарахуванню до стажу в подвійному розмірі. Позивач вважає таку відмову пенсійного органу протиправною, адже її трудова книжка містить всі необхідні записи на підтвердження факту роботи в періоди з 04.11.1994 по 02.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посадах, які відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зараховуються до стажу роботи у подвійному розмірі. Відтак, з метою захисту свого права на належне пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/22844/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Аргументуючи таку позицію управління зазначило, що 07.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до управління із зверненням щодо пенсійного забезпечення (вх.№22763/С-0600-23 від 07.06.2023), яке було нею направлене засобами поштового зв`язку. Однак, відповідно до правових норм Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення/перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Така заява подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб. Також заява може бути подана через вебпортал електронний послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID. Таким чином, прийняття заяв про призначення/перерахунок пенсії, надісланих поштою, чинним законодавством не передбачено. Позивач заяву про перерахунок пенсії встановленого зразка з усіма необхідними документами не подавала. У зв`язку із цим, листом від 29.06.2023 за №23446-22736/С-02/8-0600-23 ОСОБА_1 надано роз`яснення щодо порядку обрахунку страхового стажу. В контексті вказаного Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що офіційної відмови в перерахунку пенсії позивачу не надавало, а надало лише роз`яснення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що правова норма статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка передбачала, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, діяла по 31.12.2003. В свою чергу, згідно з частиною 4 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004, пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Отже, періоди роботи, зокрема у інфекційних закладах охорони здоров`я, до 01.01.2024 зараховуються до страхового стажу в подвійному розмірі, а після 01.01.2004 - в одинарному розмірі. Разом з тим, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років періоди роботи у медичних закладах, передбачених статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зараховуються до спеціального стажу у подвійному розмірі як до 01 січня 2004 року, так і після.

З огляду на вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що його дії є правомірними, а тому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Разом з позовною заявою Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду клопотання, в якому просило залишити без розгляду позову заяву ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском нею процесуального строку на звернення до суду. Обґрунтовуючи подане клопотання управління зазначило, що звертаючись в серпні 2023 року до суду з позовними вимогами, в яких заявлено вимогу про перерахунок пенсії з 03.09.2020, ОСОБА_1 пропустила шестимісячний процесуальний строк на звернення.

Розглянувши зазначене клопотання та перевіривши зазначені в ньому доводи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спірних правовідносин є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні їй до стажу роботи в подвійному розмірі періодів роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні. Вказана відмова була оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23. Таким чином, з моменту отримання вказаного листа для позивача розпочався перебув процесуального строку на звернення до суду.

Матеріалами справи підтверджується, що даний позов щодо оскарження відмови від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23 був поданий ОСОБА_1 до суду 02 серпня 2023 року, а тому передбачений ст. 122 КАС України шестимісячний процесуальний строк на звернення нею не пропущений.

Натомість, вказана в прохальній частині позовної заяви дата "03.09.2020", із якої позивач просить здійснити перерахунок її пенсії з урахуванням спірного стажу, помилково вважається відповідачем датою початку для позивача перебігу процесуального строку на звернення з даним позовом до судую Вказана дата, є періодом, з якого позивач просить відновити її порушене право, що не є тотожним моменту, коли позивач дізналась про порушення її права, з яким процесуалтний закон пов`язує перебіг початку строку на звернення до суду.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі №240/18003/20, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 03 вересня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ).

На виконання вказаного судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначило ОСОБА_1 з 03 вересня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Згідно протоколу призначення пенсії, розмір пенсії ОСОБА_1 був визначений пенсійним органом із урахуванням наявності у неї страхового стажу в розмірі 33 роки 4 місяці 9 днів, з якого 25 років 2 місяці 25 днів - стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці відповідно до Списку №2 (а.с.178-179).

Відповідно до інформації, що вказана в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , в період з 04.11.1994 по 01.06.1998 ОСОБА_1 працювала у військовій частині НОМЕР_2 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення, а в період з 05.06.1998 по 02.12.1998 - в Шепетівській центральній районній лікарні на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення.

При цьому, із наявного у матеріалах справи детального розрахунку стажу ОСОБА_1 вбачається, що вищезазначені періоди її роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 були зараховані до страхового стажу в однократному розмірі (а.с.181-182).

Вважаючи, що положення статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" надають їй право на врахування вказаних періодів роботи на посаді медсестри в туберкульозних відділеннях до стажу в подвійному розмірі, ОСОБА_1 надіслала до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернення від 01.06.2023 (вх.№22736/С-0600-23 від 07.06.2023), в якому просила перерахувати стаж роботи за періоди з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 в подвійному розмірі (а.с.62).

За наслідками розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало ОСОБА_1 листа від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23, в якому повідомило, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в інших інфекційних закладах (відділення) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (крім перебування у відпустках по догляду за дитиною або без збереження заробітної плати, а також на курсах підвищення кваліфікації, які враховуються до стажу на загальних підставах, тобто в календарному обчисленні). Однак, записи в її трудовій книжці про роботу, зокрема у 1994-2003 роках, не містять інформації щодо періодів роботи, які підлягають зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також щодо періодів перебування у відпустках по догляду за дитиною або без збереження заробітної плати, курсах підвищення кваліфікації. У зв`язку із чим Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказало позивачу, що питання перерахунку її страхового стажу з урахуванням вимог Закону буде можливим після надання нею відповідної довідки.

Вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні їй до стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри туберкульозного відділення військової частини НОМЕР_1 з 04.11.1994 по 02.06.1998 та на посаді медичної сестри палати туберкульозного відділення Шепетівської центральної лікарні з 05.06.1998 по 02.12.1998, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Преамбулою Закону №1058-IV визначено, що він розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

При цьому, частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

За правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17.

Відповідно до статті 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вказані правові норми також узгоджуються з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України, якою також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно записів №12 та №13 в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , в період з 04.11.1994 по 01.06.1998 ОСОБА_1 працювала у військовій частині НОМЕР_2 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення, а згідно записів №14 та №15 в період з 05.06.1998 по 02.12.1998 вона працювала в Шепетівській центральній районній лікарні на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення.

Періоди роботи ОСОБА_1 у вказані періоди та на вказаних посадах також підтверджуються інформацією, вказаною в довідці від 26.08.2009 №134, виданій військовою частиною НОМЕР_4 , та в довідці від 26.10.2009 №20/1513, виданій Шепетівською районною лікарнею, що наявні в матеріалах справи.

Згідно роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 "інфекційний заклад (відділення)" є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

За приписами статті 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 року №133 "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" до особливо небезпечних інфекційних хвороб відносить, зокрема туберкульоз.

Частиною 1 статті 22 Закону України від 05.07.2001 року №2586-III "Про протидію захворюванню на туберкульоз" регламентовано, що працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Працівники протитуберкульозних закладів, зазначені у частині першій статті 22 цього Закону, мають право, зокрема на пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством (ч. 1 ст. 23 Закону № 2586-III).

Під час розгляду справи судом встановлено, що протягом спірних періодів з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 ОСОБА_1 працювала у туберкульозних відділеннях, які, з огляду на вищезазначене правове регулювання відносяться до інфекційних закладів охорони здоров`я.

Відтак, на підставі статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів частини 4 статті 24 Закону №1058-IV та пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, вищезазначені періоди роботи ОСОБА_1 з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні підлягають зарахуванню до стажу її роботи на пільгових умовах - у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17, від 20.04.2022 року у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023 року у справі №160/14078/22, у яких суд дійшов висновку про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.04.2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

Також, у постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону № 1788-ХІІ, то він мав би виключити із Закону № 1058-IV усі інші положення, чого зроблено не було.

Матеріалами справи підтверджується, що при призначенні ОСОБА_1 з 03 вересня 2020 року пенсії за віком відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувало вищезазначені періоди роботи позивача з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 до її страхового стажу в однократному розмірі.

При цьому, на звернення ОСОБА_1 (вх.№22736/С-0600-23 від 07.06.2023) щодо перерахунку стажу її роботи за періоди з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 в подвійному розмірі, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в листі від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23 повідомило позивачці, що записи в її трудовій книжці про роботу протягом у 1994-2003 років не містять інформації щодо періодів роботи, які підлягають зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також вказало, що питання перерахунку страхового стажу буде можливим після надання нею відповідної довідки.

Суд вважає такі доводи пенсійного органу безпідставним, та зазначає, що відповідно до пунктів 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В свою чергу, правовими нормами, зазначеними в пунктах 2, 3 Порядку №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування набутих до 01.01.2004 періодів роботи особи до її страхового стажу особи. Натомість, необхідність підтверджувати періоди роботи додатковими документами виникає лише у разі відсутності самої трудової книжки або ж у випадку відсутності відповідних записів у трудовій книжці. Відтак, лише в разі відсутності записів про роботу або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідивши під час розгляду справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 та вказані в ній записи №12-14, які стосуються спірних періодів роботи позивача з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні, суд встановив що трудова книжка в частині вказаних записів заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993, записи відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містить назву підприємства, посаду, чіткі дати прийняття та звільнення, номери наказів та дати їх прийняття, а також відбиток печатки підприємства та підпис уповноваженої особи.

Вказане свідчить, що трудова книжка ОСОБА_1 містить усі необхідні записи, які підтверджують її роботу в період з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 в інфекційних закладах охорони здоров`я, а тому така трудова книжка є належним та достатнім документом для зарахування цих періодів роботи позивача до її стажу на умовах, визначених статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто в подвійному розмірі. Крім того, суд зауважує, що вказані періоди роботи також підтверджуються довідками військової частини НОМЕР_4 від 26.08.2009 №134 та Шепетівської районної лікарні від 26.10.2009 №20/1513, копії яких наявні в матеріалах пенсійної справи позивача, однак не були взяті до уваги пенсійним органом при вирішенні питання щодо зарахування цих періодів роботи до стажу позивача в подвійному розмірі.

З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними та відхиляє доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відсутності в трудовій книжці ОСОБА_1 інформації про періоди роботи, які підлягають зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також щодо необхідності надання відповідної довідки для їх підтвердження.

Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, заява позивача була надіслана засобами поштового зв`язку, тобто з недотриманням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, а тому а тому за результатами її розгляду позивачу у листі лише було надано роз`яснення щодо порядку обрахунку страхового стажу, суд зазначає наступне.

Правові норми пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, на які посилається відповідач, стосуються порядок звернення особи до пенсійного органу із заявою про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Водночас, у спірних правовідносинах пенсія ОСОБА_1 вже призначення, а подане нею до відповідача звернення від 01.06.2023 (вх.№22736/С-0600-23 від 07.06.2023) не є ні заявою про призначення, а ні заявою про перерахунок пенсії. Вказане звернення фактично є заявою, в якій позивач повідомила пенсійний орган про порушення її прав, яке полягало у неналежному обрахунку її стажу, а саме у не зарахуванні періодів її роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 до стажу в подвійному розмірі, та відповідно просила в цьому звернення визнати за нею таке право та зарахувати вказані періоди до її стажу в подвійному розмірі.

З огляду на зазначене, правові норми пункту 1.1 Порядку №22-1 та визначений ними порядок подачі до пенсійного органу заяви про призначення/перерахунок пенсії на звернення ОСОБА_1 від 01.06.2023 (вх.№22736/С-0600-23 від 07.06.2023) не поширюється.

Крім того, суд критично ставиться до твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, що у листі від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23 позивачу було лише надано роз`яснення щодо порядку обрахунку страхового стажу, адже зміст вказаного листа свідчить, що за результатом розгляду поданого позивачем звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуло питання наявності у позивача права на врахування спірних періодів роботи до її стажу в подвійному розмірі по суті, оскільки за наслідками розгляду трудової книжки позивача дійшло висновку, що у ній відсутня інформація про періоди роботи, які на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" можуть бути зараховані до стажу в подвійному розмірі. Саме про таку підставу, для не зарахування спірних періодів з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 до стажу в подвійному розмірі, яка полягала у відсутності в трудовій книжці позивача інформація про періоди роботи, які підлягають зарахуванню до стажу у подвійному розмірі, відповідач вказав у своєму листі від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23. У зв`язку із цим, суд вважає, що вказаний лист обґрунтовано був розцінений позивачем, як відмова у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі, а тому відхиляє вищезазначені доводи відповідача, як безпідставні

Враховуючи вказані обставини та правове регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку, що дії щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи в інфекційних закладах охорони здоров`я з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а відтак відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у здійсненні позивачу зарахування зазначених періодів до стажу в подвійному розмірі, яка була оформлена листом від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23, є протиправною.

Оскільки право позивача на зарахування періодів її роботи в інфекційних закладах охорони здоров`я з 04.11.1994 по 01.06.1998 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 до стажу в подвійному розмірі було порушене пенсійним органом під час призначення їй пенсії, тому що саме тоді відповідач визначав розмір наявного у позивача стажу, то суд вважає, що таке зарахування має бути здійснене з дати призначення їй пенсії, тобто з 03.09.2020.

Застосовуючи механізм захисту та ефективного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та здійснити їй з 03.09.2020 перерахунок та виплату пенсії із урахуванням перерахованого стажу.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 01.08.2023.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в повному розмірі необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправним та скасування рішенні, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 29.06.2023 №23446-22736/С-02/8-0600/23, у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періодів її роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити з 03.09.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши періоди роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні до її стажу в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та здійснити виплату перерахованої пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 04.11.1994 по 01.06.1998 на посаді медичної сестри туберкульозного відділення у військовій частині НОМЕР_2 та з 05.06.1998 по 02.12.1998 на посаді медсестри палатної туберкульозного відділення Шепетівської центральної районної лікарні в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та здійснити їй з 03.09.2020 перерахунок та виплату пенсії із урахуванням перерахованого стажу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович

02.04.25