Справа № 560/8495/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8495/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

03 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області від 07.09.2023 року № 362 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області від 07.09.2023 року № 362 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" в частині скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.07.2015 року громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області внести зміни до ЄІАС УМП ІМ "ФМ "Недійсні документи" щодо дійсності посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.07.2015 року, що належить громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , уродженець села Йолчубейлі, Сабірабадського району, Республіки Азербайджан прибув в Україну з метою постійного проживання та 22.04.2015 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" як особі, яка має право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою, оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки (дружина - ОСОБА_3 ).

Позивачу 26.06.2015 надано дозвіл на імміграцію в Україну та 14.07.2015 документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

До Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 29.08.2023 надійшло подання Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ від 28.08.2023 №5082/55/121/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", підпункту 1 пункту 64 Порядку №321.

Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 29.08.2023 направило до Адміністрації Державної прикордонної служби України запит про надання інформації про наявність (відсутність) заборони на в`їзд в Україну відносно позивача.

На запит 01.09.2023 відповідач отримав відповідь, в якій зазначено, що станом на 31.08.2023 Державною прикордонною службою України виконується доручення ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області від 07.02.2023 №8010.8.5-4708/80.4-23 щодо заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 строком до 06.02.2026.

Для узгодження остаточного рішення за поданням Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ відповідачем до ДМС України направлено проект висновку щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

Відповідно до листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства №8.1/3503-23 від 07.09.2023 департаментом підтримано проект висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 в цілому та рекомендовано його до затвердження.

Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 07.09.2023 прийняло рішення №362 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", виданого 26.06.2015. Зазначено, що видана на підставі цього рішення безстрокова посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.07.2015, скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку №321.

Позивач, вважаючи зазначене рішення протиправним та таким, що порушує його права, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про імміграцію" особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Приписами статті 12 Закону України "Про імміграцію" встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З викладеного слідує, що дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, передбачених у статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Згідно з пунктом 1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку №321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Як встановив суд, до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 29.08.2023 надійшло подання Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ від 28.08.2023 №5082/55/121/01-2023 про скасування позивачу дозволу на імміграцію, а тому, саме інформація, викладена у поданні стала підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" (громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 своїми діями створює реальну загрозу національній безпеці України, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах).

За змістом подання відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки. В структурі організованої злочинності найбільшу загрозу становлять особи, які перебувають у статусі підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі "вора в законі", а також кримінальні авторитети лідери організованих злочинних угруповань. За період перебування на території України ОСОБА_1 неодноразово перевірявся до скоєння ряду злочинів та адміністративних правопорушень, а саме: матеріал, внесений до ЖРЗПЗ за №24289 від 25.11.2007 Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві, за підозрою у вчиненні "зґвалтування"; матеріал за реєстраційним №11160 від 25.11.2007 Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві в рамках якого відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол а ст. 185 КУпАП, по факту злісної непокори законним розпорядження або вимогам працівника поліції. Також зазначений іноземець позиціонує себе як "кримінальний авторитет", дотримується кримінальних "понять" та "звичаїв", впливає на криміногенну обстановку в регіоні та Україні, володіє широким колом зв`язків серед представників кримінального середовища регіону, в тому числі і серед представників так званої "етнічної злочинної спільноти".

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983), визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Пунктом 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Положеннями пункту 22 Порядку №1983 визначено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Враховуючи наведене, інформація викладена у поданні Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ від 28.08.2023 №5082/55/121/01-2023, є підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Закон України "Про національну безпеку України" визначає основи та принципи національної безпеки і оборони, цілі та основні засади державної політики, що гарантуватимуть суспільству і кожному громадянину захист від загроз.

Згідно із пунктами 3, 6, 9, 10 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про національну безпеку України" фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Суд зазначає, що в розрізі фактичних обставин справи та підстав, які були визначені у поданні Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ від 28.08.2023 №5082/55/121/01-2023, останні вказують на наявність правових підстав, визначених пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування позивачу дозволу на імміграцію в України, що спрямоване на забезпечення фундаментальних національних інтересів України.

До того ж, суд враховує, що Державною прикордонною службою України виконується доручення ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області від 07.02.2023 №8010.8.5-4708/80.4-23 щодо заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Азербайджанської Республіки NAGHIYEV ELDOST строком до 06.02.2026. Доказів оскарження заборони в`їзду в Україну та/або її скасування не надано.

Посилання позивача на те, що постанову від 25.11.2007 про притягнення позивача до відповідальності за статтею 185 КУпАП не було пред`явлено до виконання, суд оцінює критично, оскільки зазначеним не заперечується вчинення адміністративного правопорушення.

Викладеним заперечуються твердження позивача, про не порушення законодавства України.

Слід зазначити, що відповідно до норм Порядку №1983, опитування особи перед прийняттям рішення органом міграційної служби та витребування додаткових документів це є правом відповідача, а не його обов`язком, сумніви відповідача в достовірності подання були відсутні, а тому, він не вчиняв таких дій.

Позивачем фактично не зазначено в чому протиправність дій відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, а його протиправність зводиться до тверджень про необґрунтованість подання та відсутності доказів на підтвердження інформації, викладеної в ньому.

Разом з цим, позивач не оскаржує дії Національної поліції, не зазначає про оскарження подання, наявність відповідних звернень до відповідних органів щодо безпідставності викладення в поданні інформації стосовно позивача.

Суд також зазначає, що подання Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області ДСР НПУ від 28.08.2023 №5082/55/121/01-2023, підготовлене в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Національну поліцію", та направлене відповідачу у порядку, визначеному законодавством, а перевірка саме відповідачем інформації, зазначеної в поданні, не є обов`язковою.

Доводи позивача, що міграційним органом не враховано обставини щодо наявності в нього сталих родинних стосунків на території України, суд оцінює критично. Бажання позивача зберегти сталі родинні стосунки, покладає саме на нього визначені діючим законодавством обов`язки. Реалізація цього бажання позивача не може здійснюватися шляхом незастосування державними органами до нього наслідків протиправного перебування в Україні, чи дій всупереч діючого законодавства України.

Крім того, саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, належить врахуванню й те, що оскільки на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, то здійснення посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здіснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Відповідач, приймаючи спірне рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, діяв в межах відповідних приписів чинного законодавства, а саме, пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", оскільки застосовані відповідачем приписи надають можливість передбачити настання правових наслідків у вигляді скасування дозволу на імміграцію у випадку, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також, скасування посвідки на постійне

Таким чином, спірне рішення є правомірним та відсутні підстави для його скасування. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог зобов`язального характеру.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.