Справа № 380/12437/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення

03 квітня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові заяву представника позивача про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом Громадської організації ,,За рівні права та можливості до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Громадська організація «За рівні права та можливості» (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Карманського, 6/3, код ЄДРПОУ 4193163) (далі позивач, ГО «За рівні права та можливості» звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради (місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Ринок, 1, ) (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 6804 від 07.09.2020 «Про відмову ГО «За рівні права та можливості» у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га на вул. І. Франка (між будинками №157 - №157-б) у постійне користування для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації;

- зобов`язати Львівську міську раду надати Громадській організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га на вул. І. Франка (між будинками №157 - №157-б) у постійне користування для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

Рішенням від 22.12.2021 Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною та скасував ухвалу Львівської міської ради № 6804 від 07.09.2020 ,,Про відмову ГО ,,За рівні права та можливості у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га на вул. І. Франка (між будинками №157 - №157-б) у постійне користування для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації». Зобов`язав Львівську міську раду повторно розглянути заяву Громадської організації ,,За рівні права та можливості №100 від 14.03.2018 про погодження вибору розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на АДРЕСА_1 (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації, з урахуванням висновків суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, апеляційну скаргу Громадської організації ,,За рівні права та можливості задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 380/12437/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та зобов`язано Львівську міську раду надати Громадській організації ,,За рівні права та можливості дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вулиці Івана Франка (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

Вказане судове рішення набрало законної сили 07.06.2022.

Львівським окружним адміністративним судом 01.08.2022 видано виконавчий лист.

Від представника позивача до суду надійшла заява про зміну способу та порядку виконання судового рішення, в якій позивач просить зобов`язати Львівську міську раду розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,3053 га (кадастровий номер :01:002:0052) з метою формування земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва Медичного центру діагностики та реабілітації соціального об`єкта. Загалом вказана заява обґрунтована незгодою позивача з діями міської ради щодо відмови у наданні йому дозволу на розробку технічної документації з землеустрою, а також тим, що відповідач протягом тривалого часу безпідставно не виконує постанову суду апеляційної інстанції.

Дослідивши подану заяву представника позивача, докази надані в її обґрунтування, матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції, пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі Шмалько проти України від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду по даній справі є обов`язковою до виконання на всій території України.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання судового рішення судом видано позивачу виконавчий лист.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 3 статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміється застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суть самого судового рішення.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати, що під зміною способу і порядку розуміється дія або сукупність дій, якими певним чином досягається кінцевий результат, та що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання рішення неможливим.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Аналіз вказаних норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Суд вважає, що змінивши спосіб виконання рішення суду на зобов`язання відповідача розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,3053 га (кадастровий номер :01:002:0052) з метою формування земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва Медичного центру діагностики та реабілітації соціального об`єкта, буде змінено рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Водночас, зміна способу і порядку виконання суднового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Оскільки зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, зміна способу і порядку виконання рішення суду у запропонований позивачем спосіб є незаконною. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справах №№ 21-394а14, 21-475а14 та в постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 755/7078/16-а.

Вказані висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі 281/1820/14-а ( К/9901/1034/17), в якій Суд відмітив, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Відтак, суд прийшов до висновку, що заява представника позивача про зміну способу і порядку виконання рішення суду є необґрунтованою, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись положеннями ст. 248, 256, 294, 378 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви представника позивача про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом Громадської організації ,,За рівні права та можливості до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.І. Кузан