Справа № 554/14663/24
Суддя: Сініцин Е. М.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/50/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя: Сініцин Е.М.

за участю секретаря: Кувіти М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в залі суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправним та скасування акта суб`єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправним та скасування акта суб`єкта владних повноважень.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ №00003520 від 10.12.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарське стягнення за ч.2 ст.132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 8 500 грн. 00 коп.

Відповідно до Постанови, 10.12.2024 транспортний засіб MAN TGA 18/430, днз НОМЕР_1 , належний позивачу на праві приватної власності, на автодорозі Н-11, км 76+702 допустив рух т.з. з перевищенням загальної маси т.з. на 5,413%, що становить 2,165 тонн. Таким чином, загальна маса нібито становила 46850 кг, а з урахуванням похибки - 42165 кг.

З оскаржуваною постановою позивач не погоджується, з огляду на наступне. Відповідачем зазначено, що транспортний засіб MAN TGА 18.430 д.н.з. НОМЕР_1 рухався із перевищенням нормативних параметрів, визначених п. 22.5 ПДР України, а саме, перевищення загальної маси транспортного засобу на 2,165 тонн при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн. Разом з тим, жодної інформації про напівпричеп оскаржувана постанова не містить. Однак, відсутність даної інформації не лише є порушенням ст.283 КУпАП, а й має вирішальне значення для справи, оскільки відповідачем не правильно визначено максимально допустиму масу транспортного засобу.

Відповідно до п.22.5 ПДР максимально допустима маса транспортного засобу не повинна перевищувати 40 тонн для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом 40 та трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом. Разом з тим, вказаний тягач рухався з напівпричепом MOL K85F самоскид-Е НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є напівпричіп н/пр-контейнеровоз з можливістю самоскидного розвантаження. Відповідна інформація підтверджується фотофіксацією технічними засобами Відповідача, яка доступна за посиланням https://wim.dsbt.gov.ua/r/AB00003520/ ідентифікатор доступу C9EKCIZDD0kzc.

Пунктом 22.5 ПДР України для такого типу транспортних засобів встановлена максимально допустима маса 44 тонни.

Як зазначає відповідач, загальна маса транспортного засобу становила 42165 кг., що не перевищує максимально допустиму масу 44 тонни. Таким чином, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а тому, постанова серії АВ № 00003520 від 10.12.2024 підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, позивач просить суд Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ №00003520 від 10.12.2024 року скасувати та закрити провадження у справі.

Крім того, просив стягнути з відповідача суму витрат на сплату судового збору та на правову допомогу.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2025 року у вказаній адміністративній справі відкрито спрощене провадження, призначено судове засідання.

Позивач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник відповідача про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, направила до суду відзив, у якому зазначила про дотримання відповідачем вимог встановленого порядку повідомлення позивача про винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності; дотримання позивачем встановлених законодавством вимог до змісту вказаної постанови; про правильність визначення відповідачем позивача як суб`єкта адміністративної відповідальності, про наявність у постанові необхідної інформації, згідно якої уповноваженою особою Укртрансбезпеки встановлено подію та склад адміністративного правопорушення позивача. А також зазначила, що незазначення Відповідачем в оскаржуваних постановах даних про напівпричіп не спростовує суті вчиненого правопорушення рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України.

Просила в позові відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши надані належні, допустимі та достовірні докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до Постанови Державної служби з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ №00003520 від 10.12.2024 року, ОСОБА_1 , 10.12.2024 о 06 год. 02 хв. за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл., допустив рух транспортного засобу MAN TGА 18.430 д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,413% (2,165 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП України.

Вказаною Постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі №520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вищезгаданою правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, на підставі яких він виніс оскаржуване рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу MOL K85F д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів серія НОМЕР_3 .

Відповідно до абз.4 розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 (далі - Правила №363): н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів.

Суд наголошує, що з наявних в матеріалах справі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що спеціалізований транспортний засіб MOL K85F д.н.з. НОМЕР_2 є спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом.

Доказів того, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу, відповідач не надав.

А також відповідачем не доведено на підставі яких параметрів чи характеристик, він дійшов висновку про перевищення ваги транспортними засобами.

Доказів на спростування того, що перевезення вантажу здійснювалося ні напівпричепом-контейнеровозом чи, що вказаний напівпричеп використовувався не для перевезення контейнерів, відповідачем не надано.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наявний в матеріалах фотознімок із фотофіксацією транспортного засобу не спростовує, що напівпричеп не є контейнеровозом. Також вказаний знімок не підтверджує доводи відповідача про відсутність маркування та опломбування на контейнеровозі, згідно Правил №363, оскільки вказані обставини могли бути встановлені Укртрансбезпекою лише при особистому огляді спірного транспортного засобу. Проте доказів вчинення таких дій відповідачем не надано.

Таким чином, нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно було визначатись як для контейнеровозу, оскільки матеріалами справи, а саме свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджено, що дана модель є спеціалізованим напівпричепом -контейнеровозом.

Отже, вказаний транспортний засіб спеціалізований напівпричеп контейнеровоз, відноситься до комбінованого транспортного засобу, та відповідно до п.22.5 ПДР України, є спеціалізованим напівпричепом (контейнеровоз), з дозволеною максимальною вагою перевезення 44 тони.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що зроблений відповідачем розрахунок перевищення фактичної маси у спірному випадку є необґрунтованим, що є підставою для скасування постанови, оскільки її прийнято на підставі не обґрунтованих розрахунків.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд розглянув справу відносно вимог та заперечень сторін, зазначених в позовній заяві та відзиву, тому вважає, що постанова винесена Державною службою з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ № 00003520 від 10.12.2024 року є такою, що винесена неправомірно, з порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Позивачем повністю доведено обставини, зазначені у позовній заяві, а відповідач не обґрунтував свою правову позицію при винесені постанов, тому позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.139 КАС України.

Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 968,96 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що попри заявлення клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, позивачем не зазначена сума витрат та не надано доказів їх понесення, відповідно, виключно ордер на надання правової допомоги не може слугувати належним підтвердженням існування таких витрат, з огляду на що суд вважає за необхідне відмовити у відповідному клопотанні позивача.

Керуючись ст.ст.280, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2,9,76, 242-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправним та скасування акта суб`єкта владних повноважень задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ №00003520 від 10.12.2024 року, за якою на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарське стягнення за ч.2 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 8 500 грн. 00 коп. скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 гривень 96 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Державна служба з питань безпеки на транспорті, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9, .

Суддя Е.М. Сініцин.