Справа № 500/6306/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6306/24 пров. № А/857/6204/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання: Демидюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/6306/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 14 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії №35 від 05.04.2024 та зобов`язати відповідача-2 зарахувати періоди роботи у Тернопільському приладобудівному інституті з 17.08.1992 по 30.04.1995; у ТзОВ «ЕЛЕКТРОД ЛТД» з 05.05.1995 по 01.03.1996 р.; у ТзОВ «НОМАС-Т» з 02.03.1996 по 06.05.1997 до страхового стажу та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року прийняти позовну заяву позивача до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду. Суд першої інстанції залишаючи дану позовну заяву без розгляду зіслався на те, що позовну заяву підписано адвокатом Ростиславом Моленем, якому у відповідності до ордеру на надання правничої допомоги серії ВО №1088828 та на підставі договору про надання правничої допомоги №30/08 від 30.08.2024 доручено представляти інтереси ОСОБА_1 у Тернопільському окружному адміністративному суді. Так як, у позовній заяві один раз зазначено позивачем ОСОБА_2 , Тернопільський окружний адміністративний суд вважає, що адвокат Молень Ростислав Богданович не надав належних та достатніх доказів на підтвердження своїх процесуальних повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах ОСОБА_2 , оскільки ордер на надання правничої допомоги виданий на ім`я ОСОБА_1 . Як наслідок, суд апеляційної інстанції застосував норми п. 2 ч. 1 ст. 240 КАС України та залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до Тернопільського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Апелянт свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що по тексту позовної заяви в даній справі позивачем вказано саме ОСОБА_1 , невірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем є ОСОБА_2 , оскільки такий висновок здійснено лише на підставі зазначення цього імені в тексті до назви документа. Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що ім`я позивача неодноразово зазначено правильно у всьому тексті позовної заяви, ордері адвоката, доданих до позову документах. Враховуючи вище наведене, апелянт вважає, що прийняття рішення суду про залишення без розгляду позовної заяви через допущення в тексті позовної заяви однієї помилки описки (неправильне написання імені) є проявом надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм.

Відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу апелянта, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому, з підстав, викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що адвокат Ростислав Молень не надав належних та достатніх доказів на підтвердження своїх процесуальних повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах ОСОБА_2 , так як ордер на надання правничої допомоги виданий на ім`я ОСОБА_1 , що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

З матеріалів справи вбачається, що по тексту позовної заяви ОСОБА_1 вданій справі позивачем вказано саме ОСОБА_1 , а тому невірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем є ОСОБА_2 , оскільки такий висновок здійснено лише на підставі зазначення цього імені у вступній частині тексту позовної заяви.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що ім`я позивача неодноразово зазначено правильно у всьому тексті позовної заяви, ордері адвоката, доданих до позову документах.

Окремо слід наголосити на тому, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, яке прийнято внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального закону порушено право позивача на доступ до правосуддя.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем у даній справі є ОСОБА_2 , не відповідає дійсним обставинам справи та здійснений внаслідок неповного їх з`ясування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття рішення судом першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви позивача через допущення в тексті позовної заяви описки (неправильного написання імені у назві документу) є проявом надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Крім того, за висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 13.04.2022 у справі № 160/11095/20, судом зазначено: «проаналізувавши підстави для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок залишення її без розгляду, предмет та підстави позову, а також доводи позивача, зазначені в письмових запереченнях, колегія суддів вважає, що такі недоліки можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду, оцінені при вирішені справи по суті, проте не впливають на оцінку обставин, які стали підставою для відкриття провадження у справі.

В контексті наведеного, колегія суддів вважає слушними аргументи скаржника про те, що повернення (залишення без розгляду після відкриття провадження у справі з підстав неусунення недоліків позовної заяви) заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про не додання до адміністративного позову належним чином оформлених документів, які б підтверджували повноваження адвоката на підписання процесуальних документів від імені позивача ОСОБА_1 , не знаходять свого обґрунтованого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються у якості належних.

Колегія суддів вважає, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та порушив норми процесуального права.

Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Тому, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/6306/24 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.