Справа № 380/24003/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/24003/24 пров. № А/857/34513/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Ільчишин Н. В.,

Шевчук С. М.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

представника позивача Данилюк О. І.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року (прийняте в м. Львові суддею Гулкевич І. З.; дата складення повного судового рішення не вказана) в адміністративній справі № 380/24003/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також - ГУ ПФУ у Львівській області, Головне управління, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також - відповідач) про накладення штрафу від 13 листопада 2024 року ВП № 76385436.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року в справі № 380/15000/24, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено. На виконання рішення суду у справі № 380/15000/24 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019 з розрахунку 89% сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром. З 01.11.2024 виплачується пенсія у розмірі 35 824,46 грн. Доплата з 01.04.2019 по 31.10.2024 становить 620 733,85 грн. Головне управління листом від 01.11.2024 № 1300-5308-5/182230 повідомило державного виконавця щодо виконання рішення суду № 380/15000/24 від 11.09.2024. Водночас, державний виконавець, всупереч вимогам статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», не перевірив виконання рішення суду від 11.09.2024 у справі № 380/15000/24 та неправомірно прийняв оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Отже, така постанова є безпідставною та підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного дослідження обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги, з покликаннями на норми законодавства та фактичні обставини справи обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Зазначає, зокрема, до Головне управління листом від 01.11.2024 № 1300-5308-5/182230 надало державному виконавцю інформацію про виконання рішення, новий розмір пенсії, нараховану суму доплати та порядок її виплати. Державний виконавець не витребовував у боржника жодних документів. Вважає, що державний виконавець не може під час примусового виконання рішення надавати правову оцінку змісту (суті) рішень суб`єкта владних повноважень, які прийняті на виконання рішення суду, як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення. У випадку накладення штрафу державний виконавець повинен системно застосувати положення законодавства, в тому числі з урахуванням конкретних обставин справи. А накладення штрафу у такому разі жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Щодо виконання рішення суду зазначає, що на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 у справі № 380/8997/20 від 30.06.2023 у справі № 380/10998/23 від 12.12.2023 у справі № 380/23157/23 було здійснено перерахунки без обмеження максимальним розміром.

Водночас, рішенням Львівського оружного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі № 380/15000/24 не покладено зобов`язань на Головне управління щодо перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови № 713 та індексації, передбаченої Постановами № 118, № 168 та № 185; вказані доплати не були предметом розгляду в цій справі, відповідно не підлягають виплаті. Отже, ці види доплат не виплачуються після виконання рішення у справі № 380/15000/24, позаяк у рішенні відсутні такі зобов`язання. Тим паче, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі № 380/25768/23 відмовлено у виплаті таких доплат з урахуванням довідки від 12.10.2023 за № 11/19055-суд.

Відповідач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної інстанції є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Покликався на те, що державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», при тому, що відповідно до положень частин четвертої, п`ятої статті 19 вказаного Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після наслання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій тощо.

28.10.2024 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скерував, зокрема, боржнику, та зобов`язав його виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 04.11.2024 отримано відповідь від боржника, у якому зазначено, що рішення суду виконане та здійснено перерахунок пенсії, виходячи з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум, проте, не додано жодного підтверджуючого документа про здійснення такого перерахунку без обмеження максимальним розміром пенсії. А додані стягувачем копії розпоряджень про перерахунок пенсії від 01.11.2024 свідчили про свідоме невиконання рішення суду та ненадання підтверджуючих документів перерахунку пенсії в додатках до відповіді від 04.11.2024. У матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 є перерахунки пенсії з 01.02.2024 від 18.01.2024 та з 24.07.2024 від 01.08.2024, проведені на виконання рішень Львівського окружною адміністративного суду, в яких основний розмір пенсії обраховано виходячи з 89% суми грошового забезпечення га без обмежень максимальним розміром з відповідними індексаціями.

Також відповідь на вказану апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , який вважає, що доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ у Львівській області є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

З покликаннями на фактичні обставини справи, судову практику та норми законодавства, вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не зважаючи на обґрунтованість та зрозумілість рішення суду у справі № 380/15000/24, позивач знову обмежив розмір пенсії максимальним розміром, що є порушення його прав, як стягувача. Аналізуючи зміст рішень про перерахунок його пенсії, ОСОБА_1 вважав, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак правомірно відмовив у задоволенні позову ГУ ПФУ у Львівській області.

Тому просив у задоволенні апеляційної скарги ГУ ПФУ у Львівській області відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Третя особа, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року в справі № 380/15000/24 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку його пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.10.2023 за № 11/19055-суд максимальним розміром та щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, виходячи з розміру 70% грошового забезпечення.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.10.2023 за № 11/19055-суд, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, премія), виходячи з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення 21.10.2024 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 380/15000/24 про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.10.2023 за № 11/19055-суд, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, премія), виходячи з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум.

За заявою стягувача про примусове виконання рішення суду 28.10.2024 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Заяць О. А. відкрив виконавче провадження № 76385436 з примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду № 380/15000/24, виданого 21.10.2024.

Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У ході здійснення заходів примусового виконання стягувач ОСОБА_1 29.10.2024 подав заяву, у якій повідомив, що ГУ ПФУ у Львівській області не виконує рішення суду.

Також він надав протокол про перерахунок пенсії станом на 01.11.2024, згідно якого підсумок пенсії з надбавками становить 43 997,89 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 35 824,46 грн.

04 листопада 2024 року відповідач отримав відповідь від ГУ ПФУ у Львівській області, у якому зазначено, що рішення суду виконане та здійснено перерахунок пенсії, виходячи з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум.

13 листопада 2024 року відповідач виніс постанову ВП № 76385436, якою наклав на позивача штраф у розмірі 5100 грн за невиконання виконавчого листа від 21 жовтня 2024 року № 380/15000/24.

Вважаючи зазначену постанову державного виконавця про накладення штрафу від 13.11.2024 № 76385436 неправомірною, ГУ ПФУ у Львівській області оскаржило її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що не зважаючи на обґрунтованість та зрозумілість рішення суду у справі позивач знову обмежив розмір пенсії максимальним розміром, що є порушенням прав ОСОБА_1 . Наведене свідчить про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин та, як наслідок, про правомірність прийнятої державним виконавцем постанови від 13 листопада 2024 року про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 76385436.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Вказане в повній мірі узгоджується з приписами статті 370 КАС України.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За приписами статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини перша, друга статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абзацу першого частини четвертої статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України.

Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII).

Як видно зі змісту виконавчого листа № 380/15000/24, виданого 21 жовтня 2024 року Львівським окружним адміністративним судом, ГУ ПФУ у Львівській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.10.2023 за № 11/19055-суд, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, премія), виходячи з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 жовтня 2024 року було відкрите виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 днів.

04 листопада 2024 року державним виконавцем отримано відповідь від боржника, у якій зазначено, що рішення суду виконане та здійснено перерахунок пенсії, виходячи з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням виплачених сум, проте не було додано жодного підтверджуючого документа про здійснення такого перерахунку без обмеження максимальним розміром пенсії.

29 жовтня 2024 року стягувач подав до державного виконавця заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження копій розпоряджень про перерахунок пенсії, із яких видно: «Підсумок пенсії 43 997,89 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії: 35 824,46 грн».

Також Головне управління листом від 01.11.2024 № 1300-5308-5/182230 надало державному виконавцю аналогічну інформацію про виконання рішення.

Тобто, при виконанні вказаного рішення щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 без обмеження максимальним розміром пенсії, відповідач обмежив її максимальним розміром, що свідчить про неналежне (не у повному обсязі) виконання рішення суду.

Частинами першою, другою статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є:

- невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та

- відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Поважними, в розумінні норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Водночас ГУ ПФУ у Львівській області не повідомляло про наявність поважних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання боржником вказаного судового рішення до винесення постанови про накладення штрафу.

При цьому колегія суддів зауважує, що рішення суду першої інстанції є чітким та зрозумілим.

А у випадку, якщо боржнику не було зрозуміло як виконувати вказане рішення він міг звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ у Львівській області не забезпечило вжиття усіх необхідних заходів для виконання судового рішення у спосіб, визначений виконавчим документом, а тому суд погоджується з доводами позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності з примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду № 380/15000/24 від 21.10.2024.

Загалом доводи апелянта спростовані зазначеними вище аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

З приводу покликань апелянта на постанову Верховного Суду він 03 липня 2019 року в справі № 805/2174/17-а, колегія суддів зауважує, що як зазначив Верховний Суд державний виконавець з огляду на свій правовий статус не може під час примусового виконання судового рішення давати правової оцінки змісту (суті) податкової консультації як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення (щодо якого відкрито виконавче провадження).

Тобто, спірні правовідносини не є релевантними щодо правовідносин у вказаній вище справі та аналіз перерахунку в частині чи було обмежено особі максимальний розмір пенсії не потребує якихось спеціальних знань.

Щодо покликань апелянта на те, що суд при попередньому розгляді справи відмовив у виплаті доплат з урахуванням довідки від 12.10.2023 за № 11/19055-суд, колегія суддів зауважує, що за змістом рішення суд не вказав на безпідставність позовних вимог у цій частині, а вказав, що такі вимоги є передчасними, позаяк відповідач ще не здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині будуть порушені.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року в адміністративній справі № 380/24003/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 31.03.25