Справа № 140/1277/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1277/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) в інтересах малолітньої ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі - в.ч. НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасувати рішення оформлене листом за вих. №2327 від 09.09.2024 про відмову ОСОБА_1 у виплаті, як опікуну малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , дочки зниклого безвісти військовослужбовця призваного по мобілізації солдата ОСОБА_3 , всіх належних йому виплат грошового забезпечення та винагород (в тому числі одноразових видів матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення); зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як опікуну малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , дочки зниклого безвісти військовослужбовця призваного по мобілізації солдата ОСОБА_3 , всіх належних йому виплат грошового забезпечення та винагород (в тому числі одноразових видів матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є опікуном малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , дочки зниклого безвісти військовослужбовця призваного по мобілізації солдата ОСОБА_3 . 21.08.2024 ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача про виплату йому, всіх належних ОСОБА_3 виплат грошового забезпечення та винагород. Однак, листом від 09.09.2024 відповідач відмовив в даній виплаті у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не єдиний член сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця.

Вважає, дану відмову протиправною, оскільки у переліку підстав, з яких може бути відмовлено у виплаті визначених Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтервованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 відсутня підстава, як встановлення всіх потенційних одержувачів та виплата за належністю рівномірно розподіленими частками між всіма особами, які мають право на їх одержання або на підставі спадкової справи за зверненням всіх можливих спадкоємців протягом трьох років чи за рішенням суду. З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 05.03.2025 №744 відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування такої позиції зазначив, що листом від 09.09.2024 проінформовано ОСОБА_1 про те, що командуванням частини розглянуто заяву позивача, але всі належні види грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_3 зараховуються на депонований рахунок військової частини до встановлення всіх потенційних одержувачів та можуть бути виплачені за належністю рівномірно розподіленими частками між всіма особами, які мають право на їх одержання або на підставі спадкової справи за зверненням всіх можливих спадкоємців протягом трьох років чи за рішенням суду. Отже, не було надано відмови у такій виплаті позивачеві.

Крім того, на запит представника позивача від 25.09.2024 відповідачем надана відповідь за вих.2958 від 10.10.2024 в якій зазначено, що позивач, як опікун малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 має правові підстави на виплату грошового забезпечення солдата, призваного по мобілізації ОСОБА_3 . Просить суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

01.04.2025 до суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи наказу командира в.ч. НОМЕР_1 про призначення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 .

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що військовослужбовець ОСОБА_3 проходив військову службу у в.ч. НОМЕР_1 . ОСОБА_3 з 01.07.2024 вважається зниклим безвісти, відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.07.2024.

ОСОБА_1 є опікуном малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки зниклого безвісти військовослужбовця призваного по мобілізації солдата ОСОБА_3 .

21.08.2024 ОСОБА_1 звернувся з заявою до військової частини НОМЕР_1 про виплату йому, як опікуну малолітньої дитини всіх належних військовослужбовцю ОСОБА_3 виплат грошового забезпечення та винагород, в тому числі (одноразових видів матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення).

Листом від 09.09.2024 №8370 відповідач повідомив заявника, що всі належні види грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_3 зараховуються на депонований рахунок військової частини НОМЕР_1 до встановлення всіх потенційних одержувачів та можуть бути виплачені за належністю рівномірно розподіленими частками між всіма особами, які мають право на їх одержання або на підставі спадкової справи за зверненням всіх можливих спадкоємців протягом трьох років чи за рішенням суду

Вважаючи вищевказану відмову протиправною позивач, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Частина 5 статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).

Абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами частини 6 статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 6 частини 6 статті 9 Закону №2011-XII, виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 11 частини 6 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

Суд зазначає, що в межах цієї справи спірним є питання виплати позивачу грошового забезпечення, як опікуну малолітньої дочки безвісти зниклого батька, на яке позивач має право з моменту визнання її батька безвісти зниклим.

Так, згідно з частиною 6-1 статті 18 Закону №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Відповідно абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).

Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку №884).

Пунктом 3 Порядку №884 встановлено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пунктом 7 Порядку №884 передбачено, що виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року. Зокрема право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця мають дружина (чоловік), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Таким чином, частина 6 статті 9 Закону №2011-XII і пункт 7 Порядку №884 конкретизують коло осіб сім`ї військовослужбовця, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зокрема, таке право мають батьки зниклого безвісти військовослужбовця.

Згідно з пунктом 5 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку №884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті. Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку №260).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що за безвісно відсутнім військовослужбовцем зберігаються виплати грошового забезпечення в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Така виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення військовослужбовця безвісти членам його сім`ї за їх заявою на ім`я командира військової частини. У свою чергу, командир військової частини розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Як встановлено судом, листом військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2025 №436 повідомлено ОСОБА_1 , що з 01.02.2025 він набуває право на виплату грошового забезпечення безвісті зниклого та необхідності подати до ІНФОРМАЦІЯ_3 ряду документів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №75 призначено виплати грошового забезпечення, що належать захопленим в полон або зниклих безвісти військовослужбовцям, в тому числі ОСОБА_1 у виплаті, як опікуну малолітньої дитини ОСОБА_2 , дочки зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 .

Отже, на момент вирішення даної справи судом, відповідачем прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісти 01.07.2024 військовослужбовця ОСОБА_3 .

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відпали обставини, які слугували підставою для звернення позивача до суду із вказаною позовної заявою, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача оформлене листом №2327 від 09.09.2024, та зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити позивачу, як опікуну малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , всіх належних ОСОБА_3 виплат грошового забезпечення та винагород (в тому числі одноразових видів матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Згідно з частиною першою та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не підлягають розподілу судові витрати у справі.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський