Справа № 160/23960/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23960/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року (суддя 1-ї інстанції Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/23960/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.09.2024 ОСОБА_1 , через представника, звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (в редакції, що діяла на час подання рапорту станом на 13.02.2024), протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (в редакції, що діяла на час подання рапорту станом на 13.02.2024), через необхідність здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про незгоду з відмовою відповідача у його звільненні за рапортом від 13.02.2024, оскільки були наявні всі підстави, а до рапорту подані необхідні документи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, протиправною.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 зареєстрований 13.02.2024 року вх. №766, за результатом чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом рішення прийнято при недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник вважає, що предметом розгляду даної справи є невиконання відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 по справі №160/8533/24, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення по рапорту позивача про його звільнення з військової служби, що зареєстрований 13.02.2024 за вх.№766, із урахуванням висновків, наведених у цьому судовому рішенні. Проте суд першої інстанції визнаючи протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 13.02.2024, не здійснив ефективний захист прав останнього, а формально послався на дискреційні повноваження відповідача та зобов`язав повторно розглянути рапорт. Судом також в оскаржуваному рішенні взагалі не сформовано жодного висновку щодо підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» В РЕДАКЦІЇ, ЩО ДІЯЛА НА ЧАС ПОДАННЯ РАПОРТУ СТАНОМ НА 13.02.2024, а в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вдався до формального перерахування норм законодавства.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач, старший солдат ОСОБА_1 , на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено копією військового квитка, висловив своє категоричне небажання продовжувати військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою батьком, через що просив звільнити його на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, за яким військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 має батька, ОСОБА_2 , який згідно з Консультативним висновком спеціаліста від 26.01.2024 року має діагноз виражений органічний розлад внаслідок судинного захворювання і висновку про наявність когннітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №166 від 23.02.2024 року потребує догляду на непрофесійній основі та який згідно з висновку лікарсько-консультативної комісії №13/361 від 13.02.2024 року потребує постійного догляду.

Згідно з актом про фактичне проживання №26/01/24 від 26.01.2024 року позивач проживає разом з батьком, починаючи з 15.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач подав рапорт відповідачу про звільнення (вх. №766 від 13.02.2024 року), відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, з тих підстав, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Рапорт на звільнення від 13.02.2024 року за вх. №766 було подано з дотриманням вимог чинного законодавства на командира роти ОСОБА_3 , який клопоче перед командиром частини ОСОБА_4 . До рапорту було долучено наступні додатки:

1) нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 ;

2) нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_1 ;

3) нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 ;

4) нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_2 ;

5) акт про фактичне місце проживання;

6) нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ;

7) завірений витяг з реєстру територіальної громади;

8) завірений висновок ЛКК №13/261 від 13.02.2024 року;

9) завірений консультативний висновок спеціаліста.

Листом №1683/1872 від 27.07.2024 позивача повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 по справі №160/8533/24 рапорт позивача було повторно розглянуто та відмовлено в його задоволенні, у зв`язку з тим, що вказані у рапорті обставини не дають підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Не погоджуючись з результатом розгляду відповідачем рапорту, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково. Так суд дійшов висновку, що відмова відповідача у задоволенні рапорту позивача є необґрунтованою, проте оскільки прийняття рішення про звільнення є дискреційними повноваженнями відповідача, зобов`язав повторно розглянути рапорт позивача від 13.02.2024.

Переглядаючи судове рішення колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так спірною у справі є відмова відповідача у звільненні позивача на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в редакції на час подання рапорту 13.02.2024.

Як свідчать матеріали справи, позивач подав відповідачу рапорт від 13.02.2024 на звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В усній формі позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби.

02.04.2024 позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не розгляду рапорту та зобов`язання прийняти рішення про його звільнення. (справа №160/8533/24)

Рішенням Дніпропетровський окружний адміністративний суд від 12.06.2024 у справі №160/8533/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на рапорт про його звільнення з військової служби, зареєстрований 13.02.2024 року вх.№766.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення по рапорту ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби, що зареєстрований 13.02.2024 року вх.№766, із урахуванням висновків, наведених у цьому судовому рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду у справі №160/8533/24 набрало законної сили 13.07.2024.

Відповідач на виконання судового рішення у справі №160/8533/24 листом від 27.07.2024 №1683/1872 повідомив позивача про повторний розгляд рапорту від 13.02.2024 та зазначив, що відповідно до вказаних обставин у рапорті, підстав для звільнення з військової служби за приписами підпункту "г" пункту 2 частини 4 стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не має.

Саме цю відмову позивач вважає протиправно, а предметом спору, як зазначив скаржник в апеляційній скарзі, є невиконання відповідачем судового рішення у справі №160/8533/24. Також скаржник вказав, що позовні вимоги не розглянуті судом в контексті наявності, на думку позивача, підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції, що діяла на час подання рапорту станом на 13.02.2024.

Стосовно доводів скаржника про те, що предметом спору у цій справі є невиконання відповідачем судового рішення у справі №160/8533/24, зокрема з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні колегія суддів зазначає наступне.

Процедура визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, встановлена статтею 383 КАС України. Ця процедура є окремим способом судового контролю щодо виконання рішення, яке набрало законної сили.

Відтак, процесуальним законом встановлено судовий контроль за виконанням рішення, яке набрало законної сили, метою якого є забезпечення належного виконання судового рішення.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу судів нижчих інстанцій, як то в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року в справі № 816/2016/17, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином доводи скаржника щодо неналежного виконання відповідачем судового рішення у справі №160/8533/24 не можуть перевірятись в рамках заявлених позовних вимог.

Щодо відмови відповідача у звільненні позивача за рапортом від 13.02.2024, викладеної у листі від 27.07.2024.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 27.07.2024 №1683/1872 повідомила позивача про повторний розгляд рапорту від 13.02.2024 та у цьому ж листі зазначила, що відповідно до вказаних обставин у рапорті, підстав для звільнення з військової служби за приписами підпункту "г" пункту 2 частини 4 стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не має.

Надаючи оцінку оскарженій відмові, колегія суддів доходить наступних висновків.

Так позивач подав відповідачу рапорт від 13.02.2024 про звільнення, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, з тих підстав, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До рапорту було долучено наступні додатки: нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_1 ; нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_2 ; акт про фактичне місце проживання; нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; завірений витяг з реєстру територіальної громади; завірений висновок ЛКК №13/261 від 13.02.2024 року; завірений консультативний висновок спеціаліста.

На час подання рапорту норма підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу передбачала, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): : під час дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

На час розгляду рапорту на прийняття оскарженої відмови 27.07.2024 норма ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу діє в редакції Закону №3633-ІХ.

Так відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу діє в редакції Закону №3633-ІХ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Враховуючи приписи підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, що діяла на час повторно розгляду рапорту позивача - 27.07.2024, а також враховуючи визначені у рапорті обставини, за яких бажає звільнитися позивач, відмова відповідача про відсутність підстав для звільнення відповідно до вказаних у рапорті обставин, є правомірною, та такою, що ґрунтується на вказаній у відмові нормі Закону. Таким чином позивні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновки суду першої інстанції щодо доводів відповідача про підстави відмови у задоволенні рапорту, викладених у відзиві, є небунтованими, а відзив не містив тих обставин, які зазначив суд.

Доводів скаржника про те, що враховуючи, що на дату подання рапорту він мав підстави для звільнення, а отже наявні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в редакції, що діяла на час подання рапорту станом на 13.02.2024, колегія суддів відхиляє, оскільки норми законодавства застосовуються з урахуванням принципів незворотності їх дії в часі.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, наведені сторонами доводи та подані докази, у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23960/24 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай