Справа № 420/495/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/495/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач) щодо відмови у звільнені військовослужбовця сержанта Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 , із військової служби на підставі статті 26 частини 4, пункту 2, підпункту «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за хворим рідним батьком ОСОБА_2 , інвалідом II групи загального захворювання, який за Висновком ЛКК № 183 від 03.02.2024 року Лікарсько консультативної комісії Центру Первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівської КНП Херсонської області - потребує постійного догляду;

- зобов`язання відповідача звільнити військовослужбовця, сержанта Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_1 № 40, ОСОБА_1 із військової служби на підставі статті 26 частини 4, пункту 2, підпункту «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини, або інші поважні причини) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим рідним батьком ОСОБА_2 , інвалідом II групи загального захворювання, який за Висновком ЛКК № 183 від 03.02.2024 року Лікарсько консультативної комісії Центру Первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівської КНП Херсонської області - потребує постійного догляду, мотивуючи це тим, що він проходить військову службу у відповідача. Його рідна мати померла в 2008 році а батьку ОСОБА_2 актом огляду МСЕК від 18.09.2023 року встановлено другу групи інвалідності загального захворювання. Позивач 16.11.2023 року подав на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 письмовий рапорт про його звільнення з військової служби, він не був розглянутий а на зворотному боці рапорту зазначена резолюція посадової особи М Голозван «Заперечую. Відсутні правові підстави для звільнення з військової служби». Та позивач є єдиним сином у рідного батька а його батько проживає зараз один. Водночас згідно висновку від 03.02.2024 року батьку рекомендовано соціальні послуги денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. На запити адвоката отримані відповіді з яких він дізнався про те, що на думку відповідача нормативними актами не передбачено надання письмових відповідей командуванням підлеглому особовому складу, розгляд його рапортів здійснено шляхом накладення резолюцій щодо відсутності підстав для звільнення з військової служби відповідно до ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Такі відмови позивач вважає протиправними та необгрунтованими.

Ухвало від 13.01.2025 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.01.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов у якому він позов не визнає з підстав того, що у довідці до акта огляду МСЕК 12 ААГ № 551754 відсутня інформація про необхідність постійного стороннього догляду за батьком позивача. Отже, таку необхідність можливо підтвердити. Інших документів, щоб могли підтвердити необхідність постійного стороннього догляду за батьком позивача, надано не було.

Посилання позивача (стор. 11 позовної заяви) на долучення до повторного рапорту про звільнення висновку ЛКК № 183 від 03.02.2024 року не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. До позовної заяви додано копія рапорту позивача про звільнення, в додатках якого відсутнє посилання про надання такого документу. Даний документ не надавався разом з повторним рапортом. До позовної заяви як окремий додаток Висновок ЛКК № 183 від 03.02.2024 року також не наданий, отже доводи позивача не підтверджені відповідними доказами.

За відсутності зазначеного в позовній заяві висновку ВЛК у додатках до рапорту про звільнення позивача, відповідач не мав достатніх підстав для задоволення такого рапорту, а тому відсутня будь-яка протиправна поведінка відповідача щодо незадоволення (нереалізація) рапорту позивача.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині Національної гвардії України № НОМЕР_1 за контрактом з 30.09.2019 року по цей час на посаді водія у військовому званні сержант.

Згідно свідоцтва про народження позивача № НОМЕР_2 від 05.09.2000 року його батьком є ОСОБА_2 1958р.н. та матір ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №551754 від 18.09.2023 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ї групи безстроково.

16.11.2023 року позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 про звільнення з військової служби відповідно до положень ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно листа командира в/ч НОМЕР_1 вих № 3/56/12-2041 від 12.07.2024 року вказаний рапорт був розглянутий відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та було встановлено, що ОСОБА_1 відсутні правові підстави для звільнення з військової служби, та Статутами ЗСУ іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами не передбачено надання письмових відповідей командуванням військових частин підлеглому особовому складу.

29.06.2024 року представник позивача адвокат Янковський Валерій Андрійович направив керівнику в/ч НОМЕР_1 запит у якому просив прийняти до розгляду та розглянути повторно рапорт військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 від 29.06.2024 року про дострокове розірвання контракту та звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч.12 розділу 3 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку№ від 11.104.2024 року№3633 та не бажанняи проходити військову службу.з додатками у кількості 8-шт. до якого було додано : копія повторного рапорта військовослужбовця, військової частині НОМЕР_1 Національної гвардії України сержанта ОСОБА_1 від 29.06.2024 року, з відповідними до нього додатками в кількості 8(вісім додатків:

-копія первинного рапорта на звільнення із військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_4 з резолюцією на зворотній стороні від 16.11.2023р;

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 від 05.09.2000р;

-копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 551754 від 18.09.2023р;

-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , серія НОМЕР_4 від 27.01.2008р; копія Висновку «Про наявність порушення функцій організму через які не виліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», за формою № 080-4/0 від 03.02.2024р;

-копія акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 15.12.2023р;

-копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_5 від 20.06.2023р;

- копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_6 від 03.11.2023р;

-копія ордеру серія ХС № 157934 від 18.03.2024р;

-копія договору про надання правової допомоги № 6 від 18.03.2024р;

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №388.

20.09.2024 року адвокат Янковський В. направив до відповідача запит щодо результату розгляду повторного рапорту ОСОБА_1 на що 27.09.2024 року отримана відповідь вих №3/56/12-3179 від 27.09.2024 року про те, що нормативно-правовими актами не передбачено надання письмових відповідей командуванням підлеглому особовому складу, та на рапорті накладена резолюція щодо відсутності підстав для звільнення з військової служби відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З вказаними відповідями позивач не погодився та звернувся до суду з позовом.

Згідно висновку Лікарсько-консультативної комісії при КНП «Великоолександрівський ЦПМ СД» № 183 від 01.02.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за станом здоров`я рекомендовано денний догляд, догляд вдома, паліативний догляд.

Джерела прав та висновки суду.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Станом на час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положеннями пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

В абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ зазначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Приписами ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008)

В розділу І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).

Згідно п. 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз 2). Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз 4).

Звільнення військовослужбовців із військової служби регламентовано п. 225 Положення № 1153/2008. Так в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

В п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Приписами ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року, (далі Інструкція № 170).

В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абз 2). Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13).

В п. 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

З вище зазначених приписів вбачається, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що адвокатом позивача командиру військової частини НОМЕР_1 поданий рапорт сержанта ОСОБА_1 від 29.06.2024 року з додатками про звільнення з військової служби відповідно до ч.12 розділу 3 ЗУ №3633 , п.233, п.260 Указу Президента «Про положення про проходження військової служби» (копія знаходиться в матеріалах справи.)

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 (далі Інструкція № 40) рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з приписами п. 3.1 Інструкції № 40 документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу.

Відповідно до пункту 14.10 Інструкції N 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції N 170).

Додатком 19 до Інструкції N 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року N 413 та визначено підпунктом "г" пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Разом з тим, варто вказати, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України N 735 від 28.12.2016 (далі - Інструкція N 735).

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах

апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - органи військового управління) та порядок контролю за його дотриманням встановлює та визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 03.12.2005 року №722 (далі Інструкція №722).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №722 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції №722 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Відповідно до пунктів 7,8 розділу ІІІ Інструкції №722 відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини. Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Повторний рапорт на ім`я командира в/ч3056 від 29.06.2024 року ОСОБА_1 був отриманий в/ч НОМЕР_1 , що визнається відповідачем, проте на порушення вимог Інструкції №722 відповідь з дотриманням її вимог надана не була.

З досліджених матеріалів справи судом не встановлено, а відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду командиром в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024 року та прийняття рішення з мотивами його прийняття, так як особа, яка поставила 18.07.2024 року резолюцію на зворотному боці рапорту про відсутність правових підстав для звільнення -ст.л-т ІНФОРМАЦІЯ_4 не є командиром військової частини НОМЕР_1 .

З приводу посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що до рапорту не було додано висновку лікарської комісії від 03.02.2024 року, то відповідачем не надано доказів складання відповідного акту про відсутність в отриманому запиті адвоката певного документу з переліку, який міститься у додатку до запиту, а тому суд відхиляє цей аргумент як не доведений належними доказами, та доказів того, що саме це стало однією з підстав для відмови у прийнятті позитивного рішення щодо рапорту матеріали справи не містять.

Щодо належного способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в запас ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Також поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо звільнення позивача з військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За встановлених обставин суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.06.2024 року та прийняти відповідне рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.06.2024 року та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Суддя Е.А.Іванов