Справа № 620/7886/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7886/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у неврахуванні щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII за 2014-2018 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь позивача грошову допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII за 2014 -2018 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII в період з 29.01.2020 по 17.05.2024 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та здійснити доплату за період з 29.01.2020 по 17.05.2024 включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчислені із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), а саме встановленого законом на 1 січня календарного року на: 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 на відповідні тарифні коефіцієнти, сум грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем за спірний період неправильно встановлено розмір грошового забезпечення, що порушує права позивача, а також при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2018 роки не врахована щомісячна додаткова винагорода.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023 (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії) без урахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державним бюджет» на 01 січня відповідного календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023 (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державним бюджет» на 01 січня відповідного календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представником військової частини НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у період з 04.07.2019 року по 02.03.2022 року військова частина НОМЕР_1 не порушувала і не могла порушити права позивача, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем.

Апелянт вважає, що належним і єдиним відповідачем у вказаний період є виключно військова частина НОМЕР_2 , у якій позивач проходив військову службу та наказами якої йому здійснювалася виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, без обґрунтування ефективності захисту прав, свобод, інтересів, внаслідок чого повторно розглянув та виніс рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024 та від 16.01.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 27.07.2012 року по 04.07.2019 року та з 02.03.2022 року по 17.05.2024 року, поряд з цим з 04.07.2019 року по 02.03.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебував на фінансовому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що військова частина НОМЕР_1 повинна встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, зокрема розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року за період з 29 січня 2020 року по 17 травня 2024 року грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням та з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог дійшов висновку, що дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 29.01.2020 по 19.05.2023, також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги на оздоровлення) без врахування розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року є протиправними, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначив, що грошова допомога на оздоровлення за період 2016-2018 роки виплачена з включенням до розміру місячного грошового забезпечення усіх видів доплат, що належали до виплати позивачу. Докази зворотнього відсутні. Отже, відповідачем не порушені права позивача, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо періоду з 2014 по 2015 роки, суд зазначив, що позивачем, на виконання вимог частини першої статті 77 та частини другої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено належними доказами, що при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення відповідачем не була врахована щомісячна грошова винагорода, тому в цій частині позову слід відмовити.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до п. 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Наведені положення процесуального закону свідчать, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 20.03.2024 року у справі № 320/225/23 позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Суд апеляційної інстанції встановив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі №620/7811/24 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі №620/7811/24 скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29.01.2020 по 02.03.2022 грошового забезпечення, без урахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату за період з 29.01.2020 по 02.03.2022 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 02.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, без урахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату за період з 02.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Натомість, у справі №620/7886/24 рішенням, яке є предметом апеляційного перегляду, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023 (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії) без урахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державним бюджет» на 01 січня відповідного календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023 (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державним бюджет» на 01 січня відповідного календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Виходячи із зазначеного, судом вже досліджувалися спірні правовідносини у справі №620/7811/24, а саме право позивача на здійснення перерахунку та виплати за період з 29.01.2020 по 02.03.2022, а також з 02.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум, а також встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Із відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №620/7811/24 оскаржувалася військовою частиною НОМЕР_1 , військовою частино НОМЕР_2 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, однак ухвалами від 23 січня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №620/7811/24 набрала законної сили 26 грудня 2024 року.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанови від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 зазначила, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43).

У постанові від 11.04.2018 у справі № 9901/432/18 (провадження № 11-257заі18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Колегія суддів звертає увагу, що інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023 (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державним бюджет» на 01 січня відповідного календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт.

Таким чином, на переконання колегії суддів, існують правові підстави для закриття провадження у справі, оскільки наявне судове рішення у справі № 620/7811/24, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у справі №620/7811/24 ОСОБА_1 заявлялися позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 . Однак, судом апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції здійснено аналіз щодо особливостей правового регулювання виплати грошового забезпечення за умови перебування однієї військової частини на фінансовому забезпеченні іншої. За результатом розгляду апеляційної скарги суд дійшов висновку, що належним відповідачем щодо періоду з 29.01.2020 по 02.03.2022 у справі є військова частина НОМЕР_2 , у якій проходив військову службу позивач.

Однак, вказані обставини не змінюють предмет та підставу позовів, колегією суддів установлено, що повторно ініційований ОСОБА_1 у даній справі спір є тотожним спору стосовно якого наявне рішення суду у справі №620/7811/24, що набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у межах цієї справи позивач фактично просить повторно переглянути питання щодо правомірності нарахування та виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023 (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державним бюджет» на 01 січня відповідного календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідно до вже згаданої вище норми п. 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи неповно встановлено обставини справи, межі позовних вимог, предмет спору та підстави позову і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі щодо частини задоволених позовних вимог згідно п. 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Що стосується інших позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то позивач в цій частині рішення суду не оскаржував, а відповідач в апеляційній скарзі не навів своїх доводів та обґрунтувань, та не вказав в чому полягає неправильність судового рішення в цій частині.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає ззалишенню без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі №620/7886/24 в частині задоволених позовних вимог скасувати, а провадження в адміністративній справі в цій частині заявлених позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова