Справа № 752/24053/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника відповідача - Мельничук І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, апелянт) про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія АВ №00001748 від 21.10.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправними, постанову незаконною, а накладення адміністративного стягнення необґрунтованим та безпідставним у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00001748 від 21 жовтня 2024 року.

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 484,50 грн та 5 000 грн витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за даними фотофіксації спеціалізований сідловий тягач на платформі для контейнерів не перевозив контейнер; якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», він є типу причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільним дорогам, то лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів, допускається навантаження, передбачене п. 22.5 ПДР.

Відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням, не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належать позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно з їх призначенням, а також не надано доказів на підтвердження того який вантаж перевозився та у який спосіб.

Також, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 березня 2025 року.

12 березня 2025 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13 березня 2025 року протокольною ухвалою колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи від 12 березня 2025 року, продовжено строк розгляду справи на розумний термін та призначено судове засідання на 02 квітня 2025 року.

14 березня 2025 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

27 березня 2025 року відповідачем подано додаткові пояснення, за змістом яких наголошує, що контейнер типу 1В повинен відповідати стандартам ISO (зокрема ISO 668, ISO 1496) і мати характеристики висоти (2438 мм (8 футів), що відповідає міжнародним стандартам; зменшення висоти до 2200 мм робить контейнер нестандартним і позбавити його статусу ISO-контейнера. Також наголошує, що доопрацьований (обрізаний до висоти 2200 мм, з тентом/без тенту) контейнер типу 1В, як кузов власного виготовлення для перевезення насипних вантажів (у тому числі зернових культур) не є контейнером; зміні кузови прирівняні до контейнерів.

01 квітня 2025 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі, за змістом яких наголошує, що спірною постановою позивача було притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а не за порушення правил маркування, розмірів і вигляду контейнера (змінного кузова), у якому перевозився вантаж; доказів перевезення не контейнером (або не змінним кузовом) або ж визнання недійсним (скасування) свідоцтва про реєстрацію ТЗ СТР №768170 відповідачем не надано, що підтверджує неповне встановлення всіх обставин справи перед винесенням постанови серія АВ №00001748 від 21.10.24.

01 квітня 2025 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав участі представника ОСОБА_2 у іншому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відмовлено, з огляду на повторну неявку у судове засідання та скорочені строки розгляду даної справи, яка належить до категорії термінових.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до фактичних обставин справи, постановою серії АВ №00001748 від 21 жовтня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн за ч. 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 16.10.2024 о 14 год. 28 хв. за адресою М-01 км 49 + 495 Київська область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22,5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,788% (3,515 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу WIM 21, WAGA-WIM35, зав. №6: сертифікат відповідності № UA.TR.113-0695/15F-24 та свідоцтво про повірку №04/6039.

Відповідно до змісту постанови, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2610 мм, 2-3: 1350 мм, 3-4: 5630 мм, 4-5: 1310 мм; 5-6: 1310 мм, навантаження на вісь 1 - 7300 кг, 2 - 6400 кг, 3 - 10 800 кг, 4 - 7 950 кг, 5 - 8050 кг; 6 - 7850 кг, загальна маса - 48 350 кг (а.с.75).

Позивач зазначає, що тягач MAN TGX 26.480, державний номерний знак НОМЕР_1 рухався з напівпричепом HUMBAUR, державний номерний знак НОМЕР_2

Напівпричіп HUMBAUR державний номерний знак НОМЕР_2 є контейнеровозом, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 в графі особливі відмітки зроблено запис "спеціалізований напівпричіп контейнеровоз, змінена конструкція напівпричепу для перевезення контейнера типу 1В або доопрац. конт.типу 1В як кузова власного виготовлення для перевезення насип. вантажу (у тому числі зернових культур).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу №10/012024 від 10.01.2024 ОСОБА_3 (власник напівпричепу HUMBAUR державний номерний знак НОМЕР_2 ) придбав у ТОВ "Зміїв-транс" "кузов для автотранспортних засобів".

Згідно копії технічного паспорта на контейнер К 60 виробника контейнера - ТОВ "Зміїв-Транс" даний контейнер має довжину 1 150 см (11,5 м) і контейнер типу К 60 на даний час є сертифікований в Україні, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим ТОВ "ОС "Євростандарт".

Сертифікат поширюється на продукцію, яка виготовляється серійно з 25.07.2023 по 24.07.2024 (контейнер виготовлено в лютому 2024 року) відповідно до затверджених Мінекономрозвитку України технічних умов ТУ У 29.2-1:2018, "Контейнери до вантажних автомобільних напівпричепів. Технічні умови".

Позивач не погоджується з накладеним на нього стягненням та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просить суд скасувати зазначену постанову.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем безпідставно при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано факту проїзду транспортного засобу MAN TGX 26.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом HUMBAUR державний номерний знак НОМЕР_2 - контейнеровозом; відповідачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами факт перевищення позивачем нормативів, встановлених підпунктом «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху у розрізі належної класифікації комбінованого транспортного засобу, рух якого зафіксовано, оскільки не враховано тип напівпричепу-контейнеровозу HUMBAUR державний номерний знак НОМЕР_2 .

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III, закріплюють, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

У відповідності до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно норм статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» визначає, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно пп. «б» п. 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси:

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тон для доріг державного значення;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тони для доріг державного значення.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Відповідно до частини 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

За приписами частини 1 статті 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі - Порядок № 1174).

Згідно з пунктами 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Пунктом 7 Порядку № 1174 встановлено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163 (абз. 6 п. 8 Порядку №1174).

Відповідно до пункту 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Так, адміністративне правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в автоматичному режимі у Порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт».

Разом з тим, зазначене не обмежує посадову особу у реалізації повноважень, передбачених пунктом 4 Інструкції № 513, у тому числі щодо встановлення під час опрацювання матеріалів отриманого інформаційного файлу повноти інформації про зафіксований транспортний засіб.

Відповідно до абзацу 6 пункту 2 Інструкції № 513 під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії АВ №00001748 від 21 жовтня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови встановлено, що 16 жовтня 2024 року о 14 год. 28 хв. за адресою М-01 км 49 + 495 Київська область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22,5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,788% (3,515 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу WIM 21, WAGA-WIM35, зав. №6: сертифікат відповідності № UA.TR.113-0695/15F-24 та свідоцтво про повірку №04/6039.

Вказана постанова містить інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому розміщені фотографії транспортного засобу, в момент вчинення правопорушення, які також були долучені відповідачем до матеріалів справи.

Наведене свідчить, що оскаржувана постанова містить посилання на транспортний засіб, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації.

Так, в обґрунтування позову позивачем вказано, що оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин у справі, оскільки фахівцями відповідача невірно визначено вагові параметри транспортного засобу та не враховано, що напівпричіпдержавний номерний знак НОМЕР_2 , є спеціалізованим напівпричепом н/пр - контейнеровозом, то відповідно має допустимі параметри фактичної маси 44 тони, а тому розрахунок мав здійснюватися виходячи із дозволеної загальної маси 44 тони, які є дозволеними п.п. б п.22.5 ПДР України, а не із 40, як здійснено відповідачем.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що, дійсно, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу трьохвісного напівпричепу контейнеровозу марки HUMBAUR державний номерний знак НОМЕР_2 , такий є спеціалізованим напівпричепом - контейнеровозом.

Разом з тим, будь-яких доказів (зокрема, договорів, товарно-транспортних накладних тощо) на підтвердження використання контейнеровоза за призначенням, тобто здійснення ним вантажних перевезень саме у контейнері, матеріали справи не містять.

За змістом статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженням з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відсоткове значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складається до 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу, та 16% щодо навантаження на осі.

Можлива максимальна дозволена похибка автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, відсоткове перевищення загальної маси транспортного засобу здійснюється за формулою: (Мфакт-Ммакс-10%*Мфакт)/Ммакс)*100, (Мфакт - фактична маса транспортного засобу, зафіксована в автоматичному режимі; Ммакс - максимально допустима п. 22. Правил дорожнього руху України, загальна маса транспортного засобу), а навантаження на строєні осі за формулою: (Мфакт-Ммакс-16%*Мфакт)/Ммакс)*100.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

З метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття законодавцем установлено заборону перевезення вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують установлені параметри фактичної маси та навантаження на вісь (осі).

У контексті пункту 22.5 ПДР перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №803/1540/16.

Так, у наказі Міністерства транспорту України від 14.01.1997 №363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (далі - Правила № 363) міститься визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів.

Згідно з пунктом 17.6. Правил № 363, для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).

Відповідно до пункту 17.2-17.5 Правил №363, забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15. Правил № 363).

Відповідно до пункту 17.9 Правил № 363, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером, актів про пломбування, договорів про перевезення вантажів контейнером.

Окрім того, вантаж, що перевозився в напівпричепі, не мав відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що технічний паспорт на контейнер К60 не містить серійних номерів, що позбавляє можливості ідентифікації такого документа. Так, рівень безпеки контейнеру К60 підтверджено сертифікатом відповідності UA.PN.191.1450.23 виданого ТОВ «ОС ЄВРОСТАНДАРТ» та відповідає вимогам ТУ У 29.2-1:2018. Втім, ТУ У 29.2-1:2018 визначає технічні вимоги до виробництва кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів, а не контейнерів, і належить ТОВ «Зміїв-транс», . При цьому, позивачем долучено технічний паспорт ТОВ «Зміїв-транс Захід», .

Також, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (код 39989905), підприємство ТОВ Зміїв-транс», відкрито КВЕД « 29.20 Виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів», аналогічний КВЕД відкрито і ТОВ «Зміїв-транс Захід» (код 45109398). Отже вказані виробники виготовляють лише кузови до вантажних автомобілів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає спроможними доводи апелянта про те, що позивач при перевезені вантажу не використовував обладнання під назвою «контейнер», а здійснював перевезення доопрацьованим (обрізаним до висоти 2200 мм) контейнером типу 1В як кузова власного виготовлення для перевезення насипного вантажу.

Таким чином, факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язані із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу.

Таким чином, посадова особа Укртрансбезпеки при прийнятті спірної постанови вірно визначила тип автомобіля при проведенні розрахунку відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, взявши допустиму вагу не контейнеровоза (44 тони), а вантажного тягача (40 тон), що відповідає вимогам чинного законодавства.

В частині доводів позивача про те, що відповідач не зазначив у постанові, що транспортний засіб рухався з причіпом, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на те, що рух автомобіля було зафіксовано спеціальним технічним приладом з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР. Разом з тим, відповідальність за правопорушення передбачена за рух транспортних засобів та їх составів, а рух напівпричіпа здійснюється лише за допомогою тягача.

Вимоги пункту 22.5 ПДР України стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, оскільки останній приводиться у рух за допомогою тягача.

Слід зауважити, що наявність прогалини в пункті 22.5 ПДР щодо встановлення параметрів, за яких допускається рух контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, призводить до зловживань перевізниками та до значного перевищення вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що фіксується в автоматичному режимі.

Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.

Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу і можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що долучені відповідачем до матеріалів справи докази є належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та такими, що підтверджують правомірність дій відповідача в межах наданих повноважень та законність винесеної ним постанови серії АВ №00001748 від 21.10.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В свою чергу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність відповідачем правомірності винесеної ним постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Окрім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 229, 241, 242, 243, 271, 272, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан