Справа № 520/26947/24
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

31 березня 2025 року №520/26947/24

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 13.08.2024 №2953 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки у наданні дозволу на імміграцію в України;

2) зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву від 13.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за №400048475, з урахуванням правових висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він громадянин Азербайджанської Республіки прибув в Україну 05.01.2024 року з метою отримання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки в місті Харкові проживає його неповнолітня донька - ОСОБА_2 (громадянка України). Проте, відповідач рішенням від 13.08.2024 №2953 відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію". Позивач не погоджується з вказаним рішення відповідача, вважає його таким, що прийняте з формальних причин без зазначення жодної конкретної підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію та, таким, що порушує його права на проживання та виховання доньки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на території України, 13.02.2024 звернувся до Основ`янського відділу у м.Харкові ГУ ДМС в Харківській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянина України. На виконання вимог пунктів 9 та 14 Порядку №1983, з метою перевірки вказаного іноземного громадянина серед осіб, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" направлено запити, зокрема, до УСБУ в Харківській області. 12.08.2024 на адресу відповідача від ГВКР УСБУ в Харківській області №70/2-4618, в якій зазначено, що після проведеної перевірки, прийнято рішення щодо висловлення заперечення в наданні дозволу на імміграцію в Україну заявнику на підставі пункту 6 статті 10 Закону України "Про імміграцію", у зв`язку з отриманням даних про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії РФ у відношенні України. Оскільки, встановлення у діяльності мігранта дій, які становлять загрозу національній безпеці Держави тощо, належить до компетенції служби безпеки із застосуванням відповідних оперативних заходів, у ГУ ДМС в Харківській області відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин. Враховуючи вищезазначене та з пунктом 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", пунктом 16 Порядку провадження особі без громадянства позивачу відмовлено в наданні дозволу на імміграцію.

Представник відповідача надіслав відповідь на відзив, в якому не погодився з доводами представника відповідача, зазначаючи, що інформація, яка викладена у листі Управління СБУ у Харківській області не підтверджується доказами та матеріалами. Оскаржуване рішення відповідача не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України та, які спрямовані на схвалення дії РФ проти України. З огляду на викладене, рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 13.08.2024 №2953 не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем не зазначено чітких підстав та мотивів для прийняття такого рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Служби безпеки України у Харківській області та витребувано рішення щодо висловлення заперечення в отриманні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Разом з тим, в установлений в ухвалі суду від 15.10.2024 року строк, Управління Служби безпеки України у Харківській області правом надати письмові пояснення не скористалось. Витребувані судом докази не надав.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач - громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Баку, Азербайджан, документований паспортним документом № НОМЕР_1 , виданого 03.06.2023 МВС Азербайджанської Республіки строком дії до 02.06.2033.

01.05.2024 позивач прибув на територію України через КПП "М.-Подільський" за вищезазначеним паспортним документом громадянина Азербайджану.

ОСОБА_1 є батьком громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкові реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 27.10.2012), яка 31.07.2007 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України" з моменту народження.

13.02.2024 позивач звернувся до Основ`янського відділу у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянки України.

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області відповідно до пунктів 9 та 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983) направило запит до ГВКР Управління СБУ в Харківській області, Укрбюро Інтерполу, Державної прикордонної служби України та до Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо з метою перевірки вказаного іноземного громадянина серед інших осіб, яким дозвіл на імміграцію не може бути виданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Листом від 13.08.2024 №70/2-5767 Управління СБУ в Харківській області повідомило Головне управління ДМС України в Харківській області про те, що в ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації у відношенні України. З огляду на викладене, управлінням прийнято рішення щодо висловлення заперечення в отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

13.08.2024 заступником начальника Головного управління ДМС у Харківській області затверджено Висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , в якому зазначено, що Служба безпеки України, як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних га/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальний цілісності України тощо та приймати з результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз. Отже, встановлення у діяльності мігранта дій, які становлять загрозу національній безпеці Держави тощо, належить до компетенції цього органу із застосуванням відповідних оперативних заходів, а тому в ГУ ДМС у Харківській області відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин. Враховуючи вищезазначене та керуючись пунктом 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", пунктом 16 Порядку провадження, та вважає за необхідне відмовити в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.08.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято рішення №2953 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до частини першої статті 4 Закону №3773-VI іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-ІІІ).

У розумінні положень ст. 1 Закону №2491-ІІІ, імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

Згідно зі статтею 6 Закону №2491-ІІІ Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, у тому числі перевірку обставин, визначених статтею 4-1 цього Закону, відсутності підстав для відмови у його наданні, надсилає запити до заінтересованих органів державної влади з метою отримання інформації про наявність/відсутність підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видачі копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видачі та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл на імміграцію, відмовлено у його наданні або прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію;

6) організовує роботу щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання особам, які звернулися із заявою про обмін посвідки на постійне проживання або набуття громадянства України, а також у разі встановлення обставин, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 цього Закону, забезпечує ведення провадження щодо прийняття такого рішення.

Порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-ІІІ.

Так, згідно зі ст.9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до частин 2 та 5 ст.9 Закону №2491-ІІІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 ч.7 ст.9 Закону №2491-ІІІ крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Строк розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати шість місяців з дня її подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або один рік з дня її подання до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

В свою чергу, суд звертає увагу, що підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлені статтею 10 цього Закону.

Зокрема відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (в редакції, станом на час розгляду заяви позивача) (далі - Порядок №1983).

Пунктом 1 Порядку №1983 передбачено, що квота імміграції формується за категоріями іммігрантів і за регіональним принципом (з урахуванням поточної демографічної ситуації) відповідно до пропозицій центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Пропозиції стосовно формування квоти імміграції повинні ґрунтуватися на результатах аналізу імміграційного процесу у попередньому календарному році та враховувати необхідність максимального обмеження квоти імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства з країн походження значної кількості нелегальних мігрантів.

Разом з тим, Порядком №1983 визначено процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (надалі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме батьків громадян України.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи Державної міграційної служби - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім тих, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків громадян України.

Пунктом 14 цього Порядку передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 Порядку №1983 Територіальні органи і територіальні підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Пунктом 9 Порядку №1983 передбачено, що МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів:

до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію";

до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Із аналізу наведених норм права вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Встановлення органом державної міграційної служби однієї з обставин, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію" є підставою для не надання дозволу на імміграцію.

Таким чином, приписами Закону України "Про імміграцію" та Порядку №1983 регламентований перелік документів та порядок їх розгляду. У той же час, оскільки відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, з огляду на що, перелік документів не є вичерпним та може бути розширений на розсуд відповідного суб`єкта владних повноважень.

Також суд зауважує, що виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства можна дійти висновку, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Встановлення органом державної міграційної служби однієї з обставин, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію" є підставою для не надання дозволу на імміграцію.

Оцінюючи доводи сторін і надані ними докази щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відмова у наданні дозволу на імміграцію позивачу обумовлена іншими випадками, передбаченими законами України (п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію"), а саме інформація Управління СБУ в Харківській області про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації у відношенні України.

Так, під час оформлення і перевірки відповідних документів з боку відповідача зроблено запити відносно позивача, в тому числі, на адресу Управління СБУ в Харківській області.

Від Управління СБУ в Харківській області на адресу ГУ ДМС України в Харківській області надійшов лист від 12.08.2024 №70/2-5767, в якому зазначено про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації у відношенні України. З огляду на що управління висловило заперечення в отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ст.10 Закону України "Про імміграцію".

Суд зазначає, що чіткої та детальної інформації, окремих фактів стосовно неправомірної поведінки позивача у вказаному листі не наведено. Так само відсутні докази про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , вироків суду відносно останнього тощо.

Разом з тим, відповідач у висновку про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 від 13.08.2024 виклав висновки про відсутність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності встановлених Управлінням СБУ в Харківській області обставин та процитовано нормативно-правові акти. При цьому, жодних дій щодо перевірки (уточнення) наявності у діях позивача протиправної поведінки, що виразилась у схваленні збройної агресії російської федерації у відношенні України, в тому числі направлення запитів з метою деталізації інформації, зазначеної у листі Управлінням СБУ в Харківській області, вчинено не було.

Судом з матеріалів особової справи ОСОБА_1 встановлено відсутність доказів належного сповіщення відповідачем позивача щодо інформації, отриманої від Управління СБУ в Харківській області, також відповідачем не вжито заходів щодо запрошення позивача для надання пояснень з цього приводу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення, висновки відповідача ґрунтуються на абстрактній інформації, без зазначення конкретних протиправних дій з боку позивача.

Суд звертає увагу, що статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.

За матеріалами справи судом не встановлено, що позивачем була допущена протиправна поведінка на території України та за її межами.

Згідно листа начальника ВП №1 Харківського РУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківської області від 13.03.2024 №3786/119-63/01/11-2024, під час перевірки інформації відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Судимостей не має, злочинів проти миру, воєнних злочинів або злочинів проти людяності та людства не вчиняв, хронічним алкоголізмом, токсикоманією, наркоманією або інфекційними хворобами не хворіє. Скарг відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від мешканців квартир не надходило.

Відповідно до листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.02.2024 №6301.5.5-3223/63.3-24, за наслідками проведеної перевірки зазначеного в запиті іноземця, в межах повноважень ДПС України, встановлено, що станом на 08:30 23 лютого 2024 року інформація про іноземця у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного контролю заборонено в`їзд в Україну, відсутня.

Єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в України слугувала інформація, надана листом Управлінням СБУ в Харківській області від 12.08.2024 №70/2-5767.

Суд звертає увагу, що Управлінням СБУ в Харківській області на вимогу суду не надало доказів на підтвердження викладених управлінням обставин у листі від 12.08.2024 №70/2-5767.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Суд зазначає, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У разі звернення особи із відповідною заявою уповноважений орган повинен розглянути вказану заяву та прийняти відповідне вмотивоване рішення.

Як вже зазначено вище, у рішенні про відмову на імміграцію відповідачем не наведено доказів того, що позивачем порушено вимоги діючого законодавства України.

Стороною відповідача не було доведено правомірність прийнятого рішення, а здійснено лише загальне посилання на отримані від органу СБУ дані, які самі по собі не є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення щодо імміграції позивача.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №2953 від 13.08.2024 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Таким чином, належним способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2024 на отримання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правових висновків суду по даній справі.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 61057, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Харківській області (вул.Мироносицька, буд.2, м.Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 13.08.2024 №2953 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки у наданні дозволу на імміграцію в України.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву від 13.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за №400048475, з урахуванням правових висновків суду по даній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 31 березня 2025 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО