Справа № 420/1595/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1595/25

Категорія 106030000Головуючий у суді І інстанції: Бабенко Д.А. час і місце ухвалення: м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди повернуто позивачу без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що повертаючи без розгляду позов, суд першої інстанції не врахував, що він є людиною юридично необізнаною, а тому йому невідомі будь-які деталі порядку звернення до суду. Коштів для укладення договору з адвокатом він не мав. Херсонський місцевий Центр з надання БВПД на той час вже був ліквідований. У зв`язку з цим він не мав можливості скористатися правничою допомогою та отримати роз`яснення щодо порядку звернення до суду. Однак він розумів, що не може звернутися до суду з приводу оскарження свого звільнення, не маючи копії наказу та навіть не знаючи дати та підстави свого звільнення. Тривалий час він намагався вирішити питання в добровільному порядку, звертаючись до відповідача, або хоча б отримати від відповідача трудову книжку та копію наказу про його звільнення.

Державною установою «Дар`ївська виправна колонія (№10)» було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року винесена законно та обґрунтовано, а тому підстави для її скасування відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перелічених у клопотанні обставин, які б перешкоджали йому звернутися до суду з даним позовом у визначений законом строк, тобто з травня 2023 року.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Повертаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції зазначив, що позивач у серпні 2023 року звертався до правоохоронних органів щодо знищення державою-агресором військового квитка та трудової книжки позивача. У подальшому, як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» вже у 2024 році. Водночас, позивачем не надано жодних доказів про вжиття заходів захисту свого порушеного права протягом серпня 2023 року серпня 2024 року. При цьому, з позовною заявою позивач звернувся лише 17 січня 2025 року.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Приписами частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу норм частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Велика Палата Верховного Суду у питанні поновлення строків (від 28 липня 2022 року у справі №9901/611/19) зазначила, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Позивач не заперечує обставини пропуску строку звернення з даними позовними вимогами, однак зазначає, що в травні 2023 року він звернувся до керівництва колонії з питання отримання своїх документів, зокрема, трудової книжки. При цьому, в усній формі начальник відділу кадрів ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» Хома Юлія Сергіївна повідомила позивача про його звільнення, однак дату і причину звільнення не зазначила.

05.04.2023 ОСОБА_1 отримав лист від Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)», в якому повідомлено про неможливість надання наказу про звільнення позивача разом із трудовою книжкою через викрадення особових справ в період окупації м. Херсон.

Зі змісту характеристики від 12.09.2024, отриманої ОСОБА_1 на його звернення, вбачається, що він звільнений 21.04.2022 (лист ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 12.09.20204 №26/8-69-24/І-72).

16.09.2024 позивач звернувся зі скаргою до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці як до центрального органу виконавчої влади, у відповіді на яку Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці № ПД /3.2/8833-24 від 15.10.2024 року зазначено, що оскільки позивач є військовослужбовцем, то у Управління відсутні повноваження щодо розгляду питання, викладеного у зверненні, рекомендовано звернутись за захистом своїх прав до суду.

В якості додаткової поважності причин пропуску строку позивач вказує, що він з 09.11.2024 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, лише в січні 2025 року позивач зі своїм адвокатом змогли узгодити текст позовної заяви та звернутись до суду з цим позовом.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивачем не надано жодних доказів про вжиття заходів захисту свого порушеного права протягом серпня 2023 року серпня 2024 року.

При цьому, з позовною заявою позивач звернувся лише 17 січня 2025 року.

Позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду починаючи з моменту його обізнаності щодо факту його звільнення, а саме у травні 2023 року, в тому числі подати відповідне клопотання до суду про витребування доказів відповідно до статті 80 КАС України.

При цьому, в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач також вказує, що з 09.11.2024 року він проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надає копію довідки №12 від 19.11.2024 року.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, така обставина не є поважною причиною пропуску строку за період: з травня 2023 (з моменту обізнаності позивача стосовно порушення своїх прав) до 09.11.2024.

В свою чергу, статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, чого позивачем зроблено не було.

Враховуючи обставини справи, зазначені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можна вважати поважними, оскільки їх не можна вважати такими, що не залежали від волевиявлення особи, що звертається до суду, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При цьому колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28.04.2021 року у справі № П/320/591/20 про те, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 26.06.2018 року у справі №473/653/17, від 18.01.2019 року у справі №576/1434/17, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі № 420/1595/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький