Справа № 620/5889/21
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/5889/21
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Ткаченко О.Є.,
за участю секретаря Головачової Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Заява мотивована тим, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі №620/5889/21 залишається невиконаним відповідачем у частині виплати позивачу недоотриманої грошової допомоги.
Ухвалою суду від 11.03.2025 заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 01.04.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.
Представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у заяві просив розглядати справу без його участі.
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заву про розгляд справи без його участі, просив заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити повністю.
Представник Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення заяви про зміну способу виконання рішення суду Департамент не заперечував та підтвердив наявність підстав для заміни способу виконання рішення суду у зв`язку з наявністю обставин, які істотно ускладнюють/роблять неможливим його виконання.
Частиною 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №620/5889/21, яке набуло чинності 17.11.2021, позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та здійснити виплату, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с. 2425).

Листом від 18.01.2024 №03-31/853 відповідач повідомив, що на виконання рішення суду Департамент провів позивачу нарахування недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік. До виплати стягувачу належить 10246,00 грн. Рішення суду буде виконане в повному обсязі в порядку черговості, визначеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №902 (а.с. 4647).

Станом на 2025 рік рішення в частині виплати спірної допомоги не виконано, у зв`язку з чим Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції звернулось до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Надаючи правову оцінку обставинам заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно із частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.02.2020 у справі №826/8279/16.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до положень частини 3 статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України, тощо).

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту», у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, в обґрунтування поданої заяви позивач вказав, що боржником рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від по справі №620/5889/21 в частині здійснення виплати допомоги не виконується більше чотирьох років з дня набрання законної сили судовим рішенням, що згідно з частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат. Своєю чергою відповідач зазначив, що виплатити позивачу грошову допомогу боржник не має можливості за відсутністю відповідного фінансування для проведення даного виду виплат.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту порушених прав позивача на соціальні виплати, суд вважає за можливе задовольнити заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та змінити спосіб виконання рішення у даній справі шляхом стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 10246,00 грн.

Керуючись статтями 241242, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №620/5889/21 шляхом стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 10246,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 01 квітня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО