Справа № 260/7855/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Луцович М.М.

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/7855/24 пров. № А/857/7580/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 260/7855/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

26.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просив суд:

-визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років;

-скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 05.11.2024р. №40 (вих. №0700-0307-8/67131);

-зобов`язати прийняти документи для призначення пенсії за вислугу років та відповідно призначити пенсію з урахуванням стажу, необхідного для вислуги років у пільговому обчисленні, що становить 24 роки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.01.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

07.08.2012р. наказом Управління МВС України в Закарпатській області № 176-о/с «Про особовий склад» ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас з 07 серпня 2012 року. Вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні складає 19 років 10 місяців 06 днів.

Згідно довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 30 серпня 2018 року № 955/106/5-2018 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні складала 19 років 10 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні склала 24 роки 03 місяці 04 дні.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. у справі № 260/654/24, яке набрало законної сили 03.09.2024р., зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту пенсійних питань та соціального захисту підготувати і направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області документи, необхідні для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

15.10.2024р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (зареєстровано відповідачем 31.10.2024р. вх. №383).

30.10.2024р. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. у справі № 260/654/24 Міністерство внутрішніх справ України надіслав до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання №1622 про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Із виписки з розрахунку вислуги років для призначення пенсії щодо періодів проходження служби видно, що в позивача календарна вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ складає 19 років 10 місяців 06 днів, пільгова вислуга - 04 роки 04 місяці 13 днів, всього 24 роки 02 місяці 19 днів.

За результатами розгляду заяви позивача від 15.10.2024р. з поданими документами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Головне управління ПФУ в Закарпатській області рішенням №40 від 05.11.2024р. «Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років» відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років на дату звільнення.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

В п.а ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» видно, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б - д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

ч.4 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до ст.17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

17.07.1992р. на виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393).

п.1 Постанови №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема служба в органах внутрішніх справ.

Постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, військовослужбовцям за контрактом. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Фактично предметом спору є наявність чи відсутність підстав для зарахування стажу роботи колишнього працівника органів внутрішніх справ у пільговому обчисленні до календарної вислуги, що дає право на відповідну пенсію.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, у нього наявна вислуга років на пільгових умовах, що підтверджується випискою з розрахунку вислуги років для призначення пенсії щодо періодів проходження служби, згідно якої календарна вислуга років на день звільнення в органах внутрішніх справ складає 19 років 10 місяців 06 днів, пільгова вислуга - 04 роки 04 місяці 13 днів, всього 24 роки 02 місяці 19 днів.

Вирішуючи справу № 805/3923/18-а Верховний Суд у постанові від 03.03.2021р. дійшов висновків, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018р. у справі № 725/1959/17, від 27.03.2018р. у справі № 295/6301/17.

Таке правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а дозволяють зробити висновок про те, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону і положенням цього Закону не суперечить.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 03.03.2021р. у справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021р. у справі № 480/4241/18.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 119 від р.16.02.2022р. Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (набрала чинності з 19.02.2022р.) внесені зміни до п.3 Постанови № 393, а саме: передбачено зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років лише для визначення розміру пенсії.

Колегія суддів наголошує та звертає увагу пенсійного органу, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, та Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 усунуто розбіжності між Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Так, Верховний Суд в постанові від 31.08.2023р. у справі № 200/4951/22 сформував правовий висновок, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022р..

Пенсійний орган не врахував, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу ще до набрання чинності змін, внесених до Постанови Кабінету Міністрів України № 119 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.

Остаточною датою закінчення проходження служби в органах внутрішніх справ є 07.08.2012р.

Верховний Суд у постанові від 14.09.2022р. у справі № 640/14718/20 дійшов таких висновків, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019р. № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом ч.1 ст.58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України, дійшов висновків, що особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абз.4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018р. № 5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абз.4 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019р. № 2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент реалізації позивачем права на пенсію.

Як видно з матеріалів справи, на час звільнення зі служби, діяла редакція Порядку № 393, яка передбачала пільгове зарахування вислуги років.

Позивач набув право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до п.а ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ, оскільки вислуга років у пільговому обчисленні стажу роботи на день звільнення становить 24 роки 02 місяці 19 днів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15.04.2024р. у справі № 140/11144/23.

Згідно п.б ч.1 ст.50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до п.а, п.в ст.12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

З урахуванням зазначеного, зважаючи, що пенсійний орган невірно визначив вислугу років позивача, а також те, що останній має право на призначення пенсії за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 15.10.2024р., тому має право на призначення пенсії з 15.10.2023р.), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу № 40 від 05.11.2024р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та як наслідок зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років на підставі п.а ч.1 ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 15.10.2023р., виходячи з вислуги років 24 роки 02 місяці 19 днів.

Зазначений вище висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.04.2024р. у справі №140/11144/23.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 260/7855/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель