Справа № 620/8833/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8833/22 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправними дій відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з позивачем;

- визнати протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна в розмірі 28 130,25 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за належне до видачі речове майно в розмірі 28 130,25 грн, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправними дій відповідача щодо непроведення позивачу розрахунку, нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 05 травня 2022 року;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 05 травня 2022 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 14 718,90 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань а сумі 14 718,90 грн;

- визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення позивачу розрахунку, нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік за 3 календарні дні в сумі 1 471,89 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік за 3 календарні дні в сумі 1 471,89 грн;

- визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення позивачу розрахунку, нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки жінкам, які мають двох дітей до 15 років, на підставі статті 19 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, за період 2017-2022 років за 60 календарних днів;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані додаткові відпустки жінкам, які мають двох дітей до 15 років, на підставі статті 19 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, за період 2017- 2022 років за 60 календарних днів;

- визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення позивачу розрахунку, нарахування та виплати доплати медичним працівникам згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 "Деякі питання оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я" за січень-березень 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату медичним працівникам згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 "Деякі питання оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я" за січень-березень 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за не проведення повного розрахунку при звільненні відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" за період з 23 лютого 2022 року по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року позов задоволено частково:

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові відпустки жінкам, які мають двох дітей до 15 років, на підставі статті 19 Закону України "Про відпустки", за період 2017- 2022 роки;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що спеціальними нормами (пункту 17 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII) врегульовано, що на час дії особливого періоду додаткові відпустки не надаються, тому підстави для виплати грошової компенсації за додаткові відпустки у військової частини НОМЕР_1 відсутні.

У межах встановленого судом строку, відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджено паспортом НОМЕР_2 (том 1 а. с. 110-114).

Позивачка має доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 24 лютого 2009 року та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 (том 1, а. с. 29-30).

Згідно Витягу з Наказу командира військові частини НОМЕР_5 від 08 грудня 2014 року № 261 ОСОБА_1 призначено на посаду санітарного інструктора та зараховано до списків особового складу військові частини НОМЕР_5 (том 1 а. с. 105).

Як вбачається з Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 лютого 2022 року № 44 ОСОБА_1 , яка звільнена Наказом № 18-рс, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (том 1 а. с. 106-107) та наказано провести відповідні виплати при звільненні.

Вважаючи свої права в частині виплати сум при звільненні порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на отримання від військової частини НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки жінкам, які мають двох дітей до 15 років, на підставі статті 19 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, за період 2017- 2022 років за 60 календарних днів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

За змістом статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 12 Закону № 2011-XII Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини восьмої статті 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

На виконання абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пунктів 17 та 19 статті 101 Закону № 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Частина 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Як встановлено вище, позивач є матір`ю двох дітей, а тому як жінка-військовослужбовець має право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як жінка, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років.

Як не заперечується сторонами у справі та є загальновідомим, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Як вказано вище, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 19 Закону № 504/96-ВР, припиняється.

В той же час, за приписами Закону № 2011-XII у рік звільнення у разі невикористання військовослужбовцями щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі і військовослужбовцям-жінкам, які працювали та мали двох дітей віком до 15 років.

Колегія суддів вважає, що право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на які набуто під час проходження військової служби в особливий період, не може бути обмежено.

Як наслідок, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення даної частини позовних вимог.

Зважаючи на те, що сторони у справі не оскаржують рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки даній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку