Справа № 480/10950/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 р.Справа № 480/10950/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, по справі № 480/10950/24

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 (далі- позивач) з адміністративним позовом до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) далі відповідач), в якому просив:

визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3, 4 описової частини, пункти 2, 3 резолютивної (наказової) частини наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.11.2024 року №3451-АГ "Про результати проведення службового розслідування" в частині, яка стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ "Про притягнення до матеріальної відповідальності" щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити утримання коштів з належного начальнику третьої прикзас другого впс (тип С) ПРИКЗ капітану ОСОБА_1 грошового забезпечення на підставі наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності».

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича про забезпечення позову.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 480/10950/24 скасувати, і ухвалити нове судове рішення, яким зупинити утримання коштів з належного начальнику третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ капітану ОСОБА_2 грошового забезпечення на підставі наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що пунктом 3 резолютивної частини наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.11.2024 року №3451-АГ Про результати проведення службового розслідування ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 12, 16, 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, підпунктів 2, 3, 11 пункту 5 розділу, підпункту 5 пункту 6 розділу ІІІ «Положення про прикордонну комендатуру Державної прикордонної служби України», затвердженого наказом АДПСУ від 03.02.2023 №6-ОД (зі змінами), підпунктів 4, 23, 24 пункту 2 «Посадової інструкції начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. н.п. Зноб-Новгородське) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 )», затвердженої наказом 5 ПРИКЗ від 09.10.2023 №2762-АГ, що виразилось у неправильному застосуванні підпорядкованих сил і засобів, послабленні керівництва за оперативно-службовою діяльністю, неприйнятті відповідного управлінського рішення під час виникнення обстановки на ділянці дев`ятнадцятої прикзас (з м.д. н.п. Зноб - Новгородське) на ПВ «Пасіка», неякісній організації та здійсненні заходів, спрямованих на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, техніки і майна від звичайних засобів ураження, нездійсненні доповіді безпосередньому начальнику про виникнення пожежі та не здійсненні заходів з її локалізації, начальнику третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ (станом на 16.09.2024 виконував обов`язки начальника дев`ятнадцятої прикзас (з м.д. н.п. Зноб - Новгородське)) капітану ОСОБА_2 (П-035798) було оголошене дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

Відповідно до п.п. 1, 2, 2.1., 2.2. резолютивної частини наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ Про притягнення до матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 був притягнутий до матеріальної відповідальності, а саме: пункт 1 Факт завдання матеріальної шкоди державі начальником третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ (станом на 16.09.2024 виконував обов`язки в якості начальника дев`ятнадцятої прикзас (з м.д. н.п. Зноб-Новгородське) капітаном ОСОБА_3 вважати таким, що мав місце. Розмір завданої шкоди, встановленої матеріалами службового розслідування з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності, становить 256 324,19 грн (двісті п`ятдесят шість тисяч триста двадцять чотири гривні 19 коп.), з урахуванням кратності, розмір загальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи становить 342 118,81 грн (триста сорок дві тисячі сто вісімнадцять гривень 81 коп.). пункт 2 Головному бухгалтеру начальнику фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби): пункт 2.1. Внести відповідні зміни в Книгу обліку нестач прикордонного загону та облікувати пряму дійсну шкоду, заподіяну державі в розмірі 256 324,19 грн (двісті п`ятдесят шість тисяч триста двадцять чотири гривні 19 коп.), з урахуванням кратності, розмір загальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи 342 118,81 грн (триста сорок дві тисячі сто вісімнадцять гривень 81 коп.) за начальником третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ (станом на 17.09.2024 виконував обов`язки в якості начальника дев`ятнадцятої прикзас (з м.д. н.п. Зноб-Новгородське) капітаном ОСОБА_3 ; пункт 2.2. Організувати, з урахуванням частини 2 статті 5 та частини 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування збитку, який нанесено державі, шляхом утримання коштів з належного начальнику третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ капітану ОСОБА_4 грошового забезпечення в розмірі 19 % щомісячно, до повного погашення нанесеного збитку.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами, якими просив визнати протиправними та скасувати наведені вище висновки службового розслідування та наказ НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, на підставі яких позивача притягнуто до матеріальної відповідальності та на підставі яких, з грошового забезпечення позивача утримуються кошти.

Крім того, позивач вважає, що в подальшому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити утримання коштів з його грошового забезпечення на підставі наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ «Про притягнення до матеріальної відповідальності».

Відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави вважати, що оскаржувані накази НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України мають очевидні ознаки протиправності та порушують права позивача, на даний час відсутні, оскільки такі обставини підлягають встановленню саме в ході розгляду адміністративної справи з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які учасники справи надають суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, підлягають встановленню, чи є хоча б одна з двох названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. Також суд має вказати в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії рішень відповідача.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 зазначає, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

З матеріалів справи встановлено, що позовними вимогами у цій справі, зокрема, є визнання протиправним та скасування наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ "Про притягнення до матеріальної відповідальності" щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Так, згідно п. 2.1 резолютивної частини наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ Про притягнення до матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 був притягнутий до матеріальної відповідальності, а саме: внесено відповідні зміни в Книгу обліку нестач прикордонного загону та облікувати пряму дійсну шкоду, заподіяну державі в розмірі 256 324,19 грн (двісті п`ятдесят шість тисяч триста двадцять чотири гривні 19 коп.), з урахуванням кратності, розмір загальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи 342 118,81 грн (триста сорок дві тисячі сто вісімнадцять гривень 81 коп.) за начальником третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ (станом на 17.09.2024 виконував обов`язки в якості начальника дев`ятнадцятої прикзас (з м.д. н.п. Зноб-Новгородське) капітаном ОСОБА_3 ;

Відповідно до пункт 2.2. резолютивної частини наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ: організувати, з урахуванням частини 2 статті 5 та частини 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування збитку, який нанесено державі, шляхом утримання коштів з належного начальнику третьої прикзас другого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ капітану ОСОБА_4 грошового забезпечення в розмірі 19 % щомісячно, до повного погашення нанесеного збитку.

В свою чергу, відповідно до заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з грошового забезпечення позивача, яке проводиться відповідно до наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ "Про притягнення до матеріальної відповідальності".

Колегія суддів зазначає, що ознаки протиправності оскаржуваного наказу НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.11.2024 року №3632-АГ "Про притягнення до матеріальної відповідальності", відповідно до якого проводиться стягнення з грошового забезпечення позивача не є очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Наведені у заяві про забезпечення позову обставини не дозволяють однозначно й беззаперечно підтвердити наявність підстав для забезпечення позову, визначених пунктом 2 частини 1 статті 151 КАС України, також позивачем не наведено відповідних істотних обставин та належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про ймовірне ускладнення чи загрозу унеможливлення виконання судового рішення в подальшому, не може бути підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Так, у випадку, якщо за результатами розгляду справи, позовні вимоги позивача будуть задоволенні, то і його майнове становище буде відновлено, а саме повернуто стягнуті кошти.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Тобто, у разі скасування наказу в частині притягнення особи до матеріальної відповідальності, стягнені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18, від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20, від 11.11.2020 у справі № 500/75/20, від 29.04.2021 у справі №420/12710/20, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 480/10950/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 02.04.2025 року