Справа № 331/6899/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року м. Дніпросправа № 331/6899/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 року (головуючий суддя Фісун Н.В.)

в адміністративній справі №331/6899/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 15.11 2024 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.11.2024 року серія ЕНА №3442840 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП і провадження по справі закрити в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Стягнути з відповідача понесені Позивачем судові витрати.

Позивач вказав, що 09.11.2024 року рухаючись по дорозі Н-11 у напрямку м. Київ на автотранспортному засобі Мазда 6, державний номер НОМЕР_1 , був зупинений співробітниками поліції, начебто в зв`язку із перевищенням швидкості руху. Після зупинки, на прохання поліцейських Позивач пред`явив посвідчення водія НОМЕР_2 , яке надає йому право управляти транспортними засобами, оригінал технічного паспорту на автотранспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також Позивачем було пред`явлено електронне посвідчення водія із Порталу Дія. Таким чином, Позивач в повному обсязі виконав обов`язки визначені положеннями діючого законодавства. Незважаючи на це, співробітником поліції з незрозумілих для Позивача підстав, було складено Постанову від 09.11.2024 року, за якою визначено, що водій керуючись т/з рухався зі швидкістю 81 км/год у населеному пункті, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год , чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год, не маючи права керування таким т/з відповідної категорії, вимірювання проводилось спеціальним приладом Тrucam 008361, нагрудні відео реєстратори 475730 ; чим порушив п. 2.1. а ПДР - керування ТЗ особою яка не має права керування таким ТЗ. Зазначає, що зміст оскаржуваної постанови по суті є суперечливим. Так, згідно описової частини постанови, в діях Позивача вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП , а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що начебто було зафіксовано спеціальним приладом Тrucam 008361. При цьому, Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення Позивача за вказане правопорушення не складалась, що фактично є доказом відсутності діях Позивача складу відповідного правопорушення. В той самий час, у другій частині постанови від 09.11.2024р.поліцейський не наводячи належних та допустимих доказів (спеціальний прилад Тrucam 008361 не може бути таким доказом) приходить до висновку про те, що позивачем порушено п. 2.1. а Правил дорожнього руху, яким визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. При цьому, твердження уповноваженого представника Відповідача (поліцейського) про те, що Позивач не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, спростовується змістом Постанови від 09.11.2024 року. Так, у графі 4 Постанови, зазначено « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 Посвідчення водія: НОМЕР_2 ». У випадку, якщо б відповідне посвідчення не було би при Позивачі і не було би надано представнику поліції, відповідної позначки у Постанові не було би зроблено. Зазначене свідчить, що посвідчення водія було в наївності у Позивача, а також воно було надано представнику поліції, що спростовує доводи про керування транспортним засобом за відсутності посвідчення водія. Позивач має в наявності і відповідно надавав для огляду працівнику поліції посвідчення водія НОМЕР_2 яке йому було видане 26.06.2016 року і яке є дійсним до 26.04.2046 року, тобто Позивач на законних підставах мав право керувати транспортним засобом Мазда 6, державний номер НОМЕР_1 , що спростовує доводи представника Відповідача (співробітника поліції) про відсутність у Позивача права на керування транспортним засобом. Таким чином, з сукупності наявних доказів, вважає,що не має підстав зробити висновок щодо наявності у діях Позивача ознак порушення ПДР України в частині не виконання вимог пункту 2.1 а, а відповідно наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після набрання законної сили судовим рішенням про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, позивачем у встановленому законом порядку не складено теоретичний і практичний іспит.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказує, що посвідчення водія було в наївності у Позивача, а також воно було надано представнику поліції, що спростовує доводи про керування транспортним засобом за відсутності посвідчення водія. Позивач має в наявності і відповідно надавав для огляду працівнику поліції посвідчення водія НОМЕР_2 яке йому було видане 26.06.2016 року і яке є дійсним до 26.04.2046 року, тобто Позивач на законних підставах мав право керувати транспортним засобом Мазда 6, державний номер НОМЕР_1 , що спростовує доводи представника Відповідача (співробітника поліції) про відсутність у Позивача права на керування транспортним засобом. Таким чином, з сукупності наявних доказів. Вважає, що не має підстав зробити висновок щодо наявності у діях Позивача ознак порушення ПДР України в частині не виконання вимог пункту 2.1 а, а відповідно наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2024 складено постанову, за якою визначено, що водій керуючись т/з рухався зі швидкістю 81 км/год у населеному пункті, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год, не маючи права керування таким т/з відповідної категорії, вимірювання проводилось спеціальним приладом Тrucam 008361, нагрудні відео реєстратори 475730; чим порушив п. 2.1. а ПДР - керування ТЗ особою яка не має права керування таким ТЗ.

Позивач вважає протиправною постанову відповідача від 09.11.2024 року серія ЕНА №3442840.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 2 ст. 126 КУПАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт а)).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Зокрема, пункт 2.1 а ПДР передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Водночас, відповідно ч. 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 року по справі № 334/1683/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (а.с. 36-40).

Вказана Постанова після її перегляду в апеляційному порядку набула чинності 26.08.2022 року (а.с. 52-56).

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також матеріалами справи підтверджується, що позивач 09.11.2024 року на автодорозі Н-11 Софіївська ОТГ будучи особою, яка рішенням суду позбавлена права керування всіма видами транспортних засобів, та особою, яка в подальшому у встановленому законом порядку посвідчення водія не отримала, керував транспортним засобом MAZDA-6, державний номерний знак НОМЕР_3 .

У зв`язку з вказаним, Постановою відповідача від 09.11.2024 року серія ЕНА №3442840 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400грн.

Так статтею 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Зокрема, частиною 2 ст.126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом,

- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що факт керування позивачем автомобілем 09.11.2024 року на автодорозі Н-11 Софіївська ОТГ не оспорюється.

Позивач вважає, що згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 року по справі № 334/1683/22 він був позбавлений права керування транспортним засобами до 26.08.2023 року.

Вважає, що на дату складання відповідачем Постанови від 09.11.2024 року серія ЕНА №3442840 із зазначеної дати минув один рік і два місяці. Оскільки Позивач не вчиняв протягом року будь-якого адміністративного правопорушення, то вважається, що він не був підданий адміністративному стягненню за Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.06.2022 року.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2022 по справі №334/1683/22 Постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишено без змін.

Отже, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 року по справі №334/1683/22, після її перегляду в апеляційному порядку, набула чинності 26.08.2022 року.

Вказана постанова вступила в законну силу та підлягає обов`язковому виконанню.

При цьому, позивач, будучи обізнаним про наявність відповідного судового рішення та призначеного йому покарання у вигляді позбавлення його права керування всіма видами транспортних засобів, в подальшому у встановленому законом порядку таке право керування не набув, отже, в розумінні норм ч. 2 ст. 126 КУпАП є особою, яка не має права керувати транспортними засобами.

Статтею 317-1 КУпАП (в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021), передбачено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджується, що посвідчення у водія ОСОБА_1 станом на час позбавлення його права керування транспортними засобами тимчасово не вилучалось.

Водночас, на виконання судового рішення позивачем в 10-денний строк посвідчення водія не передано органам ДАІ м. Запоріжжя.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ №340 від 08.05.1993 передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів.

У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Матеріалами справи підтверджується, що після набрання законної сили судовим рішенням про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, позивачем у встановленому законом порядку не складено теоретичний і практичний іспит.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що Постанова серії ЕНА № 3442840 від 09.11.2024 в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 286, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.03.2025 та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко