Справа № 620/13344/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Собківа Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 54 від 16.08.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте Відповідачем протиправно відмовлено у призначенні вказаного виду пенсії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 54 від 16.08.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що відсутні правові підстави для призначення Позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки його страховий стаж становить лише 7 місяців 22 дні.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2024 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності вказана заява з доданими документами була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.08.2024 № 54, відмовлено Позивачу в призначенні пенсії за віком. Згідно з вказаним рішенням особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу 15 років. Відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж Позивача складає 7 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з даними трудової книжки загальний страховий стаж Позивача становить більше 30 років, що вказує на наявність підстав для призначення останньому пенсії за віком, тому суд першої інстанції дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.08.2024 № 54 про відмову у призначення пенсії за віком.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Положеннями частини 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у трудовій книжці Позивача від 08.05.1977 містяться наступні записи про роботу: з 21.10.1971 по 03.05.1974 працював робочим на Семенівській взуттєвій фабриці; з 10.06.1976 по 31.01.1977 працював водієм в Семенівському лісгоспі (даний період зараховано до страхового стажу); з 21.04.1977 по 13.06.1977 працював в Ругозерському хімлісгоспі об`єднання «Корелхімліс»; з 14.06.1977 по 09.09.1977 працював в Автобазі № 73; з 19.10.1977 по 06.04.1978 працював в Семенівській рембуддільниці; з 20.05.1978 по 22.09.1978 працював в Автобазі № 95; з 15.03.1979 по 01.01.1980 працював в Автобазі № 105; з 01.01.1980 по 02.07.1983 працював в Автобазі № 107; з 08.07.1983 по 03.05.2001 працював у Виробничому об`єднанні «Ноябрьскнефтегаз»; з 04.05.2001 по 30.06.2003 працював у ТОВ «Сибнефть-Бурение»; з 01.07.2003 по 17.01.2013 працював у ТОВ «Капітальний ремонт скважин - Сервіс»; з 21.01.2013 по 13.10.2014 працював у ТОВ «Капітальний ремонт скважин - Сервіс»; з 14.10.2014 по 05.04.2016 працював у ТОВ «Ноябрське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів».

В оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії від 16.08.2024 № 54 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, оскільки відсутня назва підприємства в записі про прийняття на роботу.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що вказано номер наказу, а також записана повна дата, з якої Позивача прийнято на роботу - 21.10.1971, а також міститься мокра печатка з назвою Підприємства на записі про звільнення з цієї роботи.

Також, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 19.10.1977 по 06.04.1978, оскільки виправлення на даті звільнення здійснено невідповідним чином, відсутній підпис відповідальної особи.

Проте, в трудовій книжці чітко зазначений період роботи Позивача в Семенівській рембуддільниці, а саме з 19.10.1977 по 06.04.1978, міститься номер та дата наказу про звільнення (№ 2 від 06.04.78), а також міститься запис «виправленому вірити», який засвідчений печаткою Підприємства.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 (далі - Постанова № 301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити Позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області в оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії від 16.08.2024 № 54 вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016, оскільки, 19.06.2023 припинена для України дія Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачено, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з тим, Позивач набув трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, враховуючи стаж, який вона заробила на законних підставах, на підставі того, що Україною у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво та обмін поштою з країною-агресором.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вищенаведеним органом Пенсійного фонду безпідставно не зараховано вказаний в оскаржуваному рішенні період роботи, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності своїх доводів в оскаржуваній частині.

Таким чином, оскільки трудова книжка Позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу Позивача, а зазначені Відповідачем обставини не можуть позбавити останнього його конституційного права на соціальний захист, тому зазначені вище періоди мають бути зараховані до страхового стажу Позивача.

Щодо адміністративного позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з паспорта громадянина України ОСОБА_1 , зареєстрованим місцем проживання Позивача є: АДРЕСА_1 .

Як вже було зазначено раніше, 08 серпня 2024 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності вказана заява з доданими документами була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.08.2024 № 54, відмовлено Позивачу в призначенні пенсії за віком. Згідно з вказаним рішенням особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу 15 років. Відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж Позивача складає 7 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії.

Відповідно до п. 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Згідно з п.п. 4.2, 4.3 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв.

Позивач 08.08.2024 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем його проживання - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Як вже було зазначено раніше, 08 серпня 2024 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду вказаної заяви прийнято оскаржуване рішення від 16 серпня 2024 року № 54 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області лише прийнято від Позивача документи.

Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 140/14380/23 зазначено, що дії зобов`язального характеру щодо призначення Позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07 травня 2024 року у справі № 460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі № 460/17257/22.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, судом першої інстанції протиправно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушеного права Позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин справи та порушенням норм матеріального права, тому наявні підстави для його скасування в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити Позивачу пенсію та щодо зарахування до страхового стажу оскаржуваних періодів роботи, ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог в даній частині шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити Позивачці пенсію та зарахувати до страхового стажу оскаржувані періоди роботи, а в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016, прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги в даній частині задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.10.1971 по 03.05.1974, з 21.04.1977 по 13.06.1977, з 14.06.1977 по 09.09.1977, з 19.10.1977 по 06.04.1978, з 20.05.1978 по 22.09.1978, з 15.03.1979 по 01.01.1980, з 01.01.1980 по 02.07.1983, з 08.07.1983 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 30.06.2003, з 01.07.2003 по 17.01.2013, з 21.01.2013 по 13.10.2014 та з 14.10.2014 по 05.04.2016.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Собків