Справа № 640/23938/20
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши клопотання про залишення позовної заяви без розгляду за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату за змістом якого просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ».
20.03.2025 представником Міністерства юстиції України через підсистему "Електронний суд" подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 10 статті 240 КАС України. В обґрунтування клопотання відповідач вказав, що відповідно до статті 12 Закону (в редакції на час виникнення спірних відносин), серед іншого свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю могло бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Комісії, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України з підстави, передбаченої підпунктом «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, а саме у зв`язку неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону. Звернуто увагу, що подання, на підставі якого приймалось оскаржуване рішення Комісії, ґрунтувалось не тільки на фактах порушення законодавства приватним нотаріусом Кобелєвою А.М., як державним реєстратором при здійсненні нею реєстраційних дій у сфері державної реєстрації прав, виявлених Комісією з питань розгляду скарг під час розгляду скарги ОСОБА_2 , які зазначено у наказі Мін`юсту «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 25.01.2017 № 185/5, а також містило інформацію про інші скарги, за наслідками розгляду яких скасовувались й інші неправомірно прийняті приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Внаслідок чого, оскарження позивачкою наказу Мін`юсту «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 25.01.2017 №185/5 є окремим предметом спору, який жодним чином не пов`язаний із скасуванням рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8 та наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Кобелєвій Аллі Михайлівні» та не може бути підстою для поновлення сторів звернення до суду, як на це вказувала Кобелєва А.М. у заяві про поновлення строків звернення до суду від 19.10.2020 (а.с. 230-234).
Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з такого.
За правилами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Отже, у даній категорії справ процесуальний закон визнав строк в шість місяців достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Частиною 6 статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
З аналізу викладених положень статей 123, 171 КАС України випливає, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.
Проте, суд може повернутися до вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду й після відкриття провадження, і, установивши, що об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду не існувало, постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
Закріплений у частинах першій-третій статті 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску строку звернення.
До відкриття провадження у справі реалізація відповідних процесуальних гарантій відбувається шляхом залишення позовної заяви, поданої за межами строків звернення до суду, без руху з пропозицією подати заяву про його поновлення або вказати інші, ніж ті, що зазначені в позовній заяві, підстави для поновлення строку.
У подібний спосіб законодавець урегулював і механізм залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, факт якого встановлено після відкриття провадження у справі, закріпивши у частині третій статті 123 КАС України, що позов залишається без розгляду, якщо позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або якщо підстави, указані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
Так, предметом оскарження у даній справі є рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8 та наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ».
В свою чергу, з даною позовною заявою позивачка звернулася 05.10.2020.
Як встановлено з матеріалів справи, під час відкриття провадження у справі суд досліджував питання щодо дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду у розрізі аналізу статті 122 КАС України та, водночас, суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив позивачці строк звернення до адміністративного суду (а.с.44-46).
Водночас, відповідно до частини 4 статті 123 КАС України встановлено що, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
В даному аспекті суд вказує на таке.
За статтею 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Статтею 2-1 Закону № 3425-XII визначено, що державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.
Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.
Згідно абзаців 1-3, 8, 9, 10 статті 10 Закону № 3425-XII для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату. Персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджується наказом Міністерства юстиції України.
Строк повноважень персонального складу Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату становить три роки, починаючи з дня його затвердження.
Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату затверджується Кабінетом Міністрів України.
Питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням Міністерства юстиції України, його територіальних органів або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.
Порядок внесення Міністерством юстиції України, його територіальними органами або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату встановлюється Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 30 Закону № 3425-XII підставою припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
За статте 30-1 Закону № 3425-XII припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса здійснюється відповідним територіальним органом Міністерства юстиції України за наявності підстав, передбачених цим Законом, шляхом видання наказу про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-9 частини першої статті 30 цього Закону, відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України зобов`язаний негайно передати приватному нотаріусу копію наказу про припинення його нотаріальної діяльності.
Приватний нотаріус зобов`язаний припинити нотаріальну діяльність з моменту отримання копії наказу про припинення його нотаріальної діяльності.
Наказ про припинення нотаріальної діяльності може бути оскаржений приватним нотаріусом до Міністерства юстиції України або до суду.
Згідно пункту 13 Порядку № 1904/5 рішення Комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів від числа присутніх членів Комісії. Копія рішення Комісії направляється особі, щодо якої прийнято рішення Комісії, територіального органу Міністерства юстиції, Нотаріальній палаті України, які внесли Подання.
Пунктом 14 Порядку № 1904/5 судом встановлено, що на підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.
За пунктом 15 Порядку № 1904/5 копія наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю направляється особі, щодо якої видано цей наказ, територіальному органу Міністерства юстиції, Нотаріальній палаті України, які внесли Подання.
У разі якщо Подання було внесено визначеним департаментом Мін`юсту або Нотаріальною палатою України, копія наказу Мін`юсту про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю також надсилається територіальному органу Міністерства юстиції для вжиття заходів, передбачених Законом.
Копії рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та відповідного наказу Міністерства юстиції України оприлюднюються на офіційному вебсайті Мін`юсту не пізніше двох робочих днів з дати підписання наказу з урахуванням вимог законодавства про доступ до публічної інформації, захист персональних даних та збереження нотаріальної таємниці (пункт 16 Порядку № 1904/5).
Водночас, оцінивши доводи представниці Міністерства юстиції України, які наведені в клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду від 26.03.2025, суд дійшов висновку, що остання не навела обґрунтованих причин щодо можливого пропуску строку звернення до суду позивакою, не надала доказів повідомлення ОСОБА_1 про рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8 та наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Кобелєвій Аллі Михайлівні» у спосіб, який передбачений законодавством, тобто всі доводи сторони відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях щодо такого можливого порушення та не підтверджуться жодними доказами.
Ступінь переконання, що повинен мати суд, аби ствердити в рішенні, що певна подія скоріше трапилась, аніж ні, і є стандартом доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд враховує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Так, згідно з частиною 1 статті 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Суд звертає увагу відповідача, що він не позбавлений права повторно звернутися до суду з обґрунтованим клопотанням про залишення адміністративного позову без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись статтею 167 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили у порядку статті 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки встановлені статтями 295-297 КАС України.

Суддя /підпис/ Панікар І.В.