Справа № 240/12107/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 60 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 13.10.2017 № 107, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;

- визнати протиправним та скасувати пункт 22 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 05.07.2019 № 88, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі зміною групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 адміністративну справу № 240/12107/19 передано на розгляд Київського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини першої статті 29 КАС України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 60 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 13.10.2017 № 107, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Визнано протиправним та скасовано пункт 22 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 05.07.2019 № 88, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі зміною групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта мотивовані тим, що підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги - відсутні у зв`язку зі спливом дворічного строку після первинного встановлення йому ступеня втрати працездатності.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 22.08.2014 проходив службу в Збройних Силах України, що підтверджується даними, наведеними у військовому квитку серії НОМЕР_2 та контракті про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 22.08.2014.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2017 № 77 позивача - командира бойової машини - командира відділення 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , звільненого наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 20.09.2017 № 178-рс з військової служби у запас на підставі пункту "б" частини восьмої статті 26 (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII. Загальна вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 03 роки 01 місяць 00 діб.

У період проходження служби позивачу під час первинного огляду 30.03.2015 Броварською МР МСЕК Київської області встановлено 5 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а саме: отримання під час виконання завдань антитерористичної операції вогнепального осколкового поранення м`яких тканин правого стегна з наявністю металевих уламків правого стегна.

Наведені вище обставини підтверджуються відомостями, що містяться у довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0006806 та довідці військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 17.03.2015 № 1800.

Броварською МР МСЕК Київської області 25.02.2016 позивачу встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0006851).

У подальшому позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовому медичному клінічному центрі Західного регіону Міністерства оборони України, Національному військовому медичному клінічному центрі міністерства оборони України та військовому госпіталі м. Житомира із діагнозами: атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, ожиріння першого ступеня, міжхребцевий остеохондроз грудного відділу хребта, двобічна п`яткова шпора, багато вузловий зоб; хронічний комбінований геморой ІІІ ст, хронічний гастродуоденіт у фазі не стійкої ремісії, хронічний панкреатит фазі нестійкої ремісії, не алкогольний стеатогепатоз без порушення функції печінки, гострий бронхіт, струс головного мозку у вигляді двобічної сенсоневральної приглуховатості із стійким зниженням слуху на обидва вуха тощо.

У зв`язку з цим 15.08.2017 ОСОБА_1 під час первинного огляду встановлено інвалідність третьої групи, причини інвалідності - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, та визначено 45 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 782857 (т. 1, а.с. 56) та довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 015652.

З огляду на викладене позивач, посилаючись на положення статей 16-163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року.

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 13.10.2017 № 107 (пункт 60), позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у наведеному вище розмірі з огляду на встановлення позивачу третьої групи інвалідності у понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

У подальшому 15.05.2019 ОСОБА_1 під час повторного огляду встановлено інвалідність другої групи, причини інвалідності - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0081048.

У зв`язку з цим позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі (300-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року) та компенсаційних сум у відповідності до положень статей 16-163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Пунктом 22 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 05.07.2019 № 88, позивачу як інваліду ІІ групи відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з аналогічних підстав.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням та вважаючи таке протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 15.05.2019 ОСОБА_1 під час повторного огляду встановлено інвалідність другої групи, а відтак, з урахуванням положень частини першої статті 162 Закону № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975, враховуючи, що встановлення більшої групи інвалідності позивачу відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності (15.08.2017), позивач набув право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до приписів статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (Закон № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Положеннями статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII).

Положеннями статті 162 Закону № 2011-XII передбачений розмір одноразової грошової допомоги, який визначається залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності.

Так, в силу приписів пункту "б" частини першої статті 162 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (частина друга статті 162 Закону № 2011-XII).

Частиною третьою статті 163 Закону № 2011-XII передбачено, що встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

За змістом частини четвертої цієї статті якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Відповідно до положень частини дев`ятої статті 163 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень наведеної вище норми Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що Закон № 2232-ХІІ та Порядок № 975 передбачають обмеження, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком, який обчислюється з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вже зазначалось судом вище, 30.03.2015 під час первинного огляду Броварською МР МСЕК Київської області позивачу було встановлено 5 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Так, позивач під час виконання 12.02.2015 завдань антитерористичної операції в ході виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Логвінове Дебальцевського району Донецької області потрапив у засідку незаконних збройних формувань та в ході бою внаслідок вибуху гранати противника неподалік отримав вогнепальні сліпі осколкові поранення м`яких тканин правого стегна з наявністю металевих уламків правого стегна (довідка військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 17.03.2015 № 1800 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 1973 року народження).

07.10.2015 під час виконання бойового завдання антитерористичної операції поблизу населеного пункту Троїцьке Луганської області позивач потрапив під обстріл з ПТУРа з боку незаконних збройних формувань, внаслідок чого отримав поранення: мінно-вибухову травму, акубаротравму, травматичний розрив барабанних перетинок, сліпе осколкове вогнепальне поранення правого стегна, сліпе осколкове вогнепальне поранення передньої брюшної стінки, правої скроневої ділянки, стороннього тіла правої кисті, що підтверджується довідкою військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 16.11.2015 № 12383 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого сержанта ОСОБА_1 1973 року народження (т. 1, а.с. 46)

За наведених обставин 25.02.2016 внаслідок повторного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0006851).

Одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням позивачу 25 % втрати працездатності виплачено позивачу у розмірі 24115,00 грн.

У подальшому упродовж травня 2016 року - липня 2017 році позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовому медичному клінічному центрі Західного регіону Міністерства оборони України, Національному військовому медичному клінічному центрі міністерства оборони України та військовому госпіталі м. Житомира із діагнозами: атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, ожиріння першого ступеня, міжхребцевий остеохондроз грудного відділу хребта, двобічна п`яткова шпора, багато вузловий зоб; хронічний комбінований геморой ІІІ ст, хронічний гастродуоденіт у фазі не стійкої ремісії, хронічний панкреатит фазі нестійкої ремісії, не алкогольний стеатогепатоз без порушення функції печінки, гострий бронхіт, струс головного мозку у вигляді двобічної сенсоневральної приглуховатості із стійким зниженням слуху на обидва вуха тощо.

Наведені вище обставини підтверджуються копіями наступних документів: виписного епікризу від 27.05.2016, виписного епікризу від 17.01.2017 № 31779, виписного епікризу військової частини А 2,65 , свідоцтва про хворобу № 1399.

ОСОБА_1 15.08.2017 під час первинного огляду встановлено інвалідність третьої групи, а 15.05.2019 за наслідками повторного огляду - інвалідність другої групи, причини інвалідності - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (довідки до актів огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 782857 та серії АВ № 0081048).

Підставою для відмови позивачу як військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність IIІ групи, у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, стали висновки відповідної комісії Міністерства оборони України, про встановлення позивачу інвалідності (15.08.2017) понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності (30.03.2015).

Аналогічні за змістом висновки покладені в основу рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 05.07.2019 № 88, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Разом з тим, причини отриманих ушкоджень здоров`я, що стали підставою для встановлення у 2015 році при первинному огляді відсотка втрати працездатності та у 2017 році при первинному огляді групи інвалідності є різними, окремими, не пов`язаними між собою, а відтак, відмовляючи у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у більшому розмірі на підставі частини четвертої статті 163 Закону № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Отже, визначена у частині четвертій статті 163 Закону № 2011-XII заборона щодо виплати одної грошової допомоги може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.11.2021 в адміністративній справі № 240/336/20 та 17.02.2021 в адміністративній справі № 240/1623/20.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я, а саме:

1) під час виконання у 2015 році завдань антитерористичної операції внаслідок отриманої мінно-вибухової травми позивачу під час первинного огляду 30.03.2015 встановлено 5 % втрати працездатності без встановлення інвалідності;

2) внаслідок погіршення стану здоров`я у зв`язку з проходженням військової служби з 15.08.2017 позивачу під час первинного огляду встановлено інвалідність третьої групи та визначено 45 % втрати працездатності.

Відтак, комісія Міністерства оборони України не врахувала, що у 2017 році позивач під час проходженням військової служби отримав ушкодження здоров`я, внаслідок яких йому вперше 15.08.2017 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка не пов`язана із травмою, отриманою позивачем у 2015 році за інших подій.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та доцільним задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням чинних норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Є. О. Сорочко