Справа № 380/22836/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22836/24 пров. № А/857/4612/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гулик А.Г.), постановлену у порядку письмового провадження в м.Львів 14 січня 2024 року, у справі №380/22836/24 за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

07.11.2024 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), просив: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні із жовтня 2020 року по травень 2023 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_2 грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 із жовтня 2020 року по травень 2023 року включно, грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 позовну заяву Позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду у частині позовних вимог про: визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні з 19.07.2022 по травень 2023 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_2 грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 19.07.2022 по травень 2023 року включно, грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно.

Залишаючи без розгляду в частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 із жовтня 2020 року по травень 2023 року позивачу виплачено у меншому, ніж законодавчо належало розмірі грошове забезпечення, оскільки відповідачем неправильно обраховано розмір місячного грошового забезпечення, який є розрахунковою величиною для вказаних виплат, так як грошове забезпечення нараховувалося із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018. Скаржник вказує, що лише після отримання архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення позивач дізнався, що відповідачем неправильно обраховано розмір місячного грошового забезпечення, який є розрахунковою величиною для вище зазначених виплат, так як грошове забезпечення нараховувалося із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018, а не на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно. На думку скаржника, він звернувся до суду з даним позовом 07.11.2024, тобто в межах тримісячного строку передбаченого частиною другою статті 233 КЗпП України, перебіг якого міг розпочатись не раніше ніж день припинення правовідносин з проходження військової служби, тобто з моменту виключення зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби, що мало місце 20.08.2024 згідно наказу від 19.08.2024 №386- ОС, так і з моменту коли дізнався про порушення свого права, тобто з моменту отримання документів (доказів), що підтверджують обставини викладені у позовній заяві, які надіслані відповідачем листом від 23.09.2024 №09/9005-24-Вих.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Встановлено позивачу десятидений строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

08.01.2025 представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з поважних причин. В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку позивач посилається на те, що закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини з яким законодавство пов`язує обов`язок провести виплату військовослужбовцю всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, у тому числі всіх видів грошового забезпечення, що належить (належало) військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, а в разі спору про належні суми виплат, право військовослужбовця звернутись до суду у строки, визначені ч. 2 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого може починатись не раніше дня припинення правовідносин з проходження військової служби, тобто виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби. Крім того зазначив, що виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху у спосіб подання заяви про поновлення строків звернення до суду не представляється можливим, так як позивач вважає непропущеним строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 позовну заяву Позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду у частині позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 КАС України.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).»

Так, надаючи оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці.

У рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів ст. 233 КЗпП України застосовано Верховним Судом у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі № 140/2168/23, від 20 листопада 2023 року у справі № 160/5468/23.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач 08 листопада 2024 року звернувся до суду з позовом про перерахунок та виплату із жовтня 2020 року по травень 2023 року включно, грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цій справі до вимог щодо застосування з 19.07.2022 по травень 2023 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_2 грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 з 19.07.2022 по травень 2023 року включно, грошового забезпечення, підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно застосовується редакції норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі №500/7802/23.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування апеляційної скарги зазначав про те, що відповідач в день звільнення його зі служби письмового не повідомив його про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, зворотного відповідачем не підтверджено.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 19 серпня 2024 року №386-ОС, позивача звільнено з військової служби, в такому не міститься інформації про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Разом з тим, представник позивача звернувся із адвокатськими запитами до відповідача, в яких просив надати інформацію та документи, зокрема: копії особистих карток (архівні відомості) грошового забезпечення за період проходження військової служби та перебування на грошовому забезпечені у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ), а у разі їх відсутності прошу виготовити їх з електронної бази системи бухгалтерського обліку; Інформацію про нараховане та фактично виплачене (утримане) грошове забезпечення та інші виплати із зазначенням видів та дати його виплати при звільненні з військової служби; документальне підтвердження доведення сум належних виплат та утримань у зв`язку із звільненням з військової служби; копію рапорту (рапортів) з клопотанням виплати належних сум при звільнені з військової служби.

У відповідь на адвокатський запит, відповідачем листом від 23.09.2024 №09/9005-24- Вих надіслано запитувані документи, зокрема архівні відомості особистих карток грошового забезпечення за 2022-2023 роки.

Оскільки позивача виключено зі списків ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) наказом від 19 серпня 2024 року №386-ОС з 20 серпня 2024 року, а з позовною заявою до суду щодо не проведення з ним повного розрахунку належних виплат при звільненні, позивач звернувся 07 листопада 2024 року, отже в межах трьох місячного строку звернення, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП.

Враховуючи встановлені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та залишенням позову без розгляду на підставі ст. 123 КАС України що відповідно має наслідком скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 14.01.2025.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не правильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позивачу позовної заяви з додатками, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі №380/22836/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. М. Обрізко