Справа № 260/2910/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2910/24 пров. № А/857/17619/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Шинкар Т.І., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року, прийняте суддею Луцович М.М. у місті Ужгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті сум пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю, у відповідності ст. 61 Закону №2262-ХІІ; зобов`язання здійснити виплату сум пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_2 і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю у розмірі 362853,00 грн., у відповідності ст. 61 Закону №2262-ХІІ.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 позов задоволено.

Суд виходив з того, що оскільки позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про виплату нарахованої ОСОБА_2 , але неодержаної суми пенсії у розмірі 362853,00 грн., протягом шести місяців після смерті пенсіонера, тобто в межах строку, встановленого частиною третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ, у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу у виплаті суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі №808/1346/18 вказала, що спори, предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування, права власності на грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області та отримував пенсію відповідно до Закону №2262-XII.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №260/3715/22, яке набрало законної сили 05 грудня 2022, зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХР12437 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі як і раніше Закон № 2262-ХІІ) та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

На виконання вищевказаного рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату пенсії в сумі 333505,86 грн. за період з квітня 2019 по грудень 2022, що не заперечується відповідачем та підтверджується розрахунком на доплату пенсії за пенсійною справою ОСОБА_2 №ХР 12437.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №260/6408/23, яке набрало законної сили 08.12.2023, зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 01 липня 2021 нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати в розмірі 2000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 №713, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання вищевказаного рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату пенсії в сумі 29347,14 грн. за період з липня 2021 по лютий 2023, що не заперечується відповідачем та підтверджується розрахунком на доплату пенсії за пенсійною справою ОСОБА_2 №ХР 12437.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.12.2023, виданого Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.12.2023 складено відповідний актовий запис №381.

ОСОБА_1 , будучи сином померлого ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 24.08.1977), та який постійно до його смерті з ним проживав за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Перечинської міської ради від 18.05.2023 за №283, звернувся 19.03.2024 до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про здійснення йому виплати нарахованої ОСОБА_2 пенсії, що залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю.

На звернення позивача відповідач листом №1798-1890/С-02/8-0700/24 від 29.03.2024 відмовив у виплаті вказаних коштів.

Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовано статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі як і раніше - Закон №1058- IV), якою передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст положень частини третьої статті 52 Закону №1058-IV узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, обставини якої схожі зі справою, що розглядається, сформульовано висновок:

« у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Такий підхід до визначення правової природи спірних правовідносин відповідає і висновкам Верховного Суду, викладеним у поставах від 04.12.2024 у справі №120/8398/24, від 11.04.2024 у справі №160/26335/23, від 06.04.2022 у справі №200/10136/20.

Отже, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, у разі звернення за ними не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи зазначене вище та те, що у цій справі позивач реалізував своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФ України в Закарпатській області не пізніше шести місяців після смерті його батька, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.03.2025 у справі № 420/28399/23.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №260/2910/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар