Справа № 380/16582/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16582/24 пров. № А/857/339/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року (головуючий суддя Желік О.М., м. Львів) у справі №380/16582/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2024 позивач (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 056471 від 24.07.2024.

Позов обґрунтовує тим, що постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 056471 від 24.07.2024 притягнуто позивача до відповідальності за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме товарно-транспортної накладної (за що передбачена відповідальність ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Зазначає, що відповідач застосував до неї адміністративно-господарський штраф за те, що 18.06.2024 водій ОСОБА_2 на автомобілі DAF XF 105 460, д.н.3. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності, на автошляху Тернопіль-Львів-Рава-Руська KM131 M.800 перевозив вантаж (металоконструкцію) без товарно-транспортної накладної та інших документів на вантаж. Вказує, що ОСОБА_2 не перебуває із нею в трудових відносинах, а є її знайомим. Так, 17.06.2024 ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням надати йому транспортний засіб 13 DAF XF 105 460, д.н.з. НОМЕР_1 , для використання його у власних потребах. Як з`ясувалося у подальшому, ОСОБА_3 18.06.2024 придбав, для своїх власних потреб у ФОП ОСОБА_4 металоконструкції, які перевозив у автомобілі Т3 DAF XF 105 460, д.н.з. НОМЕР_1 для власних потреб. Про відповідні обставини вона дізналася коли отримала в поштовому відділені оскаржуван постанову. Наголошує, що документом, що засвідчує факт придбання металоконструкції у ФОП ОСОБА_4 саме ОСОБА_3 для власних потреб є накладна №1806-01 від 18.06.2024. Також, з наданого ОСОБА_3 пояснення представнику контролюючого органу, останній не покликається на те, що перевезення належного йому на праві власності вантажу він здійснював від імені позивача та за її доручення, як суб?єкта підприємницької діяльності. Вважає, що в межах спірних правовідносин, не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки транспортний засіб використовувався іншою особою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що інформація про ФОП ОСОБА_1 , як автомобільного перевізника, не могла бути зазначена у товарно-транспортних накладних від 18 червня 2024 року, оскільки така не здійснювала перевезень на автомобілі, бо такий був наданий в цей день ОСОБА_2 для власних потреб. Вказує, що ОСОБА_2 на цей момент не перебував з позивачем в жодних трудових відносинах. Таким чином, позивач вважає, що не здійснював перевезення вантажу на комерційній основі чи за власний кошт, тобто не був автомобільним перевізником станом на дату проведення перевірки контролюючим органом. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

03.02.2025 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що доводи апеляційної скарги не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а рішення Львівського окружного адміністративного суду є обґрунтованим та законним. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

18.06.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку (перевірку на дорозі) від 17.06.2024 №013238 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників та, зокрема, транспортного засобу марки DAF, серії СТО №575267, номерний знак НОМЕР_1 .

За результатом здійсненої перевірки вищевказаного транспортного засобу складено акт №АР015347 від 18.06.2024, яким зафіксовано порушення: «ст. 34, 48 Законом України «Про автомобільний транспорт» при здійсненні вантажних перевезень (металоконструкції) по маршруті с. Лавриків-м. Львів перевізник не забезпечив водія документами, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший документ передбачений законодавством. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч. 1 абз. 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону».

Пояснення водія про причини порушення: «Документи знаходяться на фірмі».

Постановою №ПШ 056471 від 24.07.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.

Не погодившись із прийнятою постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (Закон № 2344-III).

Згідно з частиною 12 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини 14, 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною 1 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до частини 2 статті 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи наведені норми права, колегія вказує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ. Апеляційний суд наголошує, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно зі статтею 60 Закону № 2344-ІІІ є автомобільний перевізник, оскільки це прямо випливає зі змісту вищевказаної норми.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не є автомобільним перевізником, адже транспортний засіб використовувався іншою особою, а саме ОСОБА_2 , який здійснював перевезення металоконструкції для власних потреб.

Даючи оцінку таким доводам апелянта, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до визначення, яке міститься у частині першій статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (Правила № 363): перевізник фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами; транспортна послуга перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто враховувати, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

На момент проведення перевірки уповноваженими працівника відповідача транспортного засобу марки DAF, серії СТО №575267, номерний знак НОМЕР_1 , водій транспортного засобу ОСОБА_2 не надав будь-яких підтверджуючих документів на вантаж металоконструкцію, окрім накладної №1806-01, виписаної ФОП ОСОБА_4 18.06.2024.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що накладна №1806-01 від 18.06.2024 не є беззаперечним доказом здійснення перевезення ОСОБА_2 вантажу як автомобільним перевізником, оскільки така накладна не містить всього обсягу необхідної інформації, що зазначається у товарно-транспортній накладній, яка є на сьогоднішній день єдиним та обов?язковим документом на вантаж, що передбачена Законом України «Про автомобільний транспорт», форма якої наведена у Правилах №363.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Разом з тим, твердження апелянта про те, що транспортний засіб марки DAF, серії СТО №575267, номерний знак НОМЕР_1 , на момент здійснення перевірки фактично використовувався ОСОБА_2 для власних потреб не підтверджено жодними доказами, адже ні на момент здійснення рейдової перевірки, ні на момент розгляду у Відділі державного нагляду (контролю) у Львівській області справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», ні тим паче на момент розгляду справи про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, ФОП ОСОБА_1 не надано договору оренди відповідного транспортного засобу чи акту його приймання-передачі.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач правомірно, на підставі отриманих документів під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, визначив, що саме ФОП ОСОБА_1 як автомобільного перевізника.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі № 380/16582/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний