Справа № 420/34496/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» до Одеської митниці про:

- визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000769 від 23.07.2024;

- визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 10.09.2024 №UA500500/2023/000471/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000952;

- визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 06.05.2024 №UA500500/2024/000287/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000531.

Позивач обґрунтовує позов тим, що митницею за результатами перевірки митних декларацій №24UA89U7 від 22.07.2024, №24UA67U0 від 10.09.2024 року, №24UA89U9 від 06.05.2024 року, які подано декларантом позивача з метою здійснення митного оформлення товарів, безпідставно застосовано другорядний резервний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів та скориговано митну вартість товарів, оскільки декларантом при митному оформленні надані усі необхідні документи, що підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, ідентифікували оцінюваний товар, не містили розбіжностей. На думку позивача, висновки митного органу про наявність будь-яких розбіжностей та сумнівів у заявленій позивачем митній вартості товару є необґрунтованими, зауваження митного органу не свідчать про неповноту чи про недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованих товарів, що вказані в поданих документах, а надані декларантом документи для проведення митного оформлення підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору). Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. При цьому в Рішеннях відповідача наявні посилання на реквізити раніше оформленої митної декларації з вищим рівнем митної вартості товару та Рішення не містить інформації який саме товар переміщувався через митний кордон за зазначеними митницею деклараціями, умов поставки, характеристик товару та інших обставин, які суттєво впливають на рівень митної вартості товару, чи не здійснювались попередні митні оформлення після прийняття рішень про коригування митної вартості, що мало б наслідком більшу митну вартість товарів, яким чином відповідач дійшов висновку про подібність товару. За таких обставин позивач вважає прийняті Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та Рішення про коригування митної вартості товарів протиправними, необґрунтованими та незаконними, та за таких обставин, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Одеської митниці надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів разом з митними деклараціями №24UA89U7 від 22.07.2024, №24UA67U0 від 10.09.2024 року, №24UA89U9 від 06.05.2024 року, Одеською митницею встановлені розбіжності в поданих документах та відсутність в них всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів та ціни, що були фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, про що повідомлено та обґрунтовано в графі 33 Рішень про коригування. За наслідками запитуваних додаткових документів та відомостей, декларантом надіслані листи з повідомленням митного органу, що всі документи вже надані та інших додаткових документів надаватися не буде. Оскільки декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, наявні розбіжності не спростовані, тому за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано резервний метод та прийняті рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. При цьому в Рішеннях №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024, №UA500500/2024/000471/2 від 10.09.2024, №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, та визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, зокрема проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України. Товар, який надійшов на адресу позивача випущено у вільний обіг за митними деклараціями №24UA77U9 від 23.07.2024 року, №24UA69U5 від 10.09.2024 року, №24UA69U8 від 07.05.2024 року, що забезпечено фінансовими гарантіями внесеними на рахунок митного органу у розмірі 111762,34 грн, 111847,73 грн, 199548,95 грн відповідно, 423159,02 грн усього разом. За таких обставин, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваних Рішень та Карток відмови діяла відповідно до вимог законодавства, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 11.11.2024 року позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 29.11.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 31.03.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника Одеської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2021 року між компанією GUROK PAZARLAMA VE TICARET A.S. Туреччина (Продавець) та ТОВ «Комплекс Інвестмент Менеджмент» (покупець) укладено Договір (Контракт) №19, відповідно до умов якого продавець продає товар, а покупець купує товар і сплачує його вартість. Товар поставляється партіями по заявкам покупця. Товар відвантажується в кількості і асортименті, що узгоджується сторонами в проформах-інвойсах і специфікаціях (п.1.1, 1.2 Контракту).

Відповідно до п.1.3 Контракту, доставка здійснюється у відповідності з умовами FОВ (Інкотермс 2020) Гемлик чи Ізміт, Стамбул чи Ізмір (Туреччина) або FСА (Інкотермс 2020) Кютахья (Туреччина), або будь-який інший порт в Туреччині (порт завантаження), вказаний продавцем.

Пунктами 4.1, 4.2 Контракту визначено, що упаковка товару повинна повністю відповідати стандартам та гарантувати збереженість товарів під час транспортування за умов, що товари перевозяться перевізником покупця належним чином. Вартість тари, упаковки, маркування включається у вартість товару.

Між компанією GUROK PAZARLAMA VE TICARET A.S. Туреччина (Продавець) та ТОВ «Комплекс Інвестмент Менеджмент» (покупець) 22.02.2023 року укладено Додаткову угоду до договору №19 від 15.02.2021 року, а також 16.06.2022 року укладено Додаткову угоду до договору №19 від 15.02.2021 року, відповідно до умов якої п.1.3 договору викладено у такій редакції: «доставка здійснюється у відповідності з умовами FОВ (Інкотермс 2020) Гемлик або Ізміт, Стамбул, Ізмір (Туреччина), або FСА (Інкотермс 2020) Кютахья (Туреччина), або CPT (Інкотермс 2020) Одеса (Україна), або будь-який інший порт в Туреччині (порт завантаження), вказаний продавцем».

На виконання умов контракту №19 від 15.02.2021 року компанією GUROK PAZARLAMA VE TICARET A.S. Туреччина (Продавець) поставлено позивачу товар, а саме скляний посуд:

- за інвойсом №IHA615 від 10.07.2024 року та специфікацією №25 від 10.06.2024 року на суму 8573,712 EUR, умови поставки: FСА KUTAHYA;

- за інвойсом №IHA972 від 31.08.2024 року та специфікацією №27 від 31.08.2024 року на суму 15207,08 EUR, умови поставки: FСА KUTAHYA;

- за інвойсом №IHA963 від 26.04.2024 року та специфікацією №24 від 25.04.2024 року на суму 23770,80 EUR, умови поставки: FСА KUTAHYA.

З метою здійснення митного оформлення товарів декларантом позивача подано митні декларації №24UA89U7 від 22.07.2024 року, №24UA67U0 від 10.09.2024 року, №24UA89U9 від 06.05.2024 року в яких митна вартість товарів визначена за основним (першим) методом - за ціною договору, 8573,712 EUR; 15207,08 EUR; 23770,80 EUR відповідно. В графах 31 Митних декларацій вказаний опис товару.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення Декларант надав митному органу разом з деклараціями наступні документи:

- до декларації №24UA89U7 від 22.07.2024 року: зовнішньоекономічний договір (контракт) №19 від 15.02.2021 року, додаткові угоди до договору від 22.02.2023 року та 16.06.2022 року, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №IHA615 від 10.07.2024 року, специфікація №25 від 10.07.2024 року, пакувальний лист б/н від 10.07.2024 року, автотранспортна накладна (CMR) №012521 від 10.07.2024 року, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №А1939965 від 12.07.2024 року, банківський платіжний документ, що стосується товару №6 від 05.07.2024 року, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №316 від 16.07.2024 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару довідка №1410 від 15.07.2024 року, договір про надання послуг митного брокера №МБ-14-10/23 від 23.10.2023 року, митна декларація країни відправлення №24341300ЕХ00567523 від 12.07.2024 року;

- до декларації №24UA67U0 від 10.09.2024 року: зовнішньоекономічний договір (контракт) №19 від 15.02.2021 року, додаткові угоди до договору від 22.02.2023 року та 16.06.2022 року, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №IHA972 від 31.08.2024 року, специфікація №27 від 31.08.2024 року, пакувальний лист б/н від 31.08.2024 року, автотранспортна накладна (CMR) №002433 від 31.08.2024 року, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №А1939966 від 02.09.2024 року, банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 26.08.2024 року, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №411 від 09.09.2024 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару довідка №1590 від 09.09.2024 року, договір про надання послуг митного брокера №МБ-14-10/23 від 23.10.2023 року, митна декларація країни відправлення №24341300ЕХ00718685 від 03.09.2024 року;

- до декларації №24UA89U9 від 06.05.2024 року: зовнішньоекономічний договір (контракт) №19 від 15.02.2021 року, додаткові угоди до договору від 22.02.2023 року та 16.06.2022 року, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №IHA963 від 26.04.2024 року, специфікація №24 від 25.04.2024 року, пакувальний лист б/н від 26.04.2024 року, автотранспортна накладна (CMR) б/н від 26.04.2024 року, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №А1772522 від 26.04.2024 року, банківський платіжний документ, що стосується товару №5 від 17.04.2024 року, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №226 від 03.05.2024 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару довідка №1380 від 03.05.2024 року, договір про надання послуг митного брокера №МБ-14-10/23 від 23.10.2023 року, митна декларація країни відправлення №24161900ЕХ00000779 від 26.04.2024 року.

Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Так, з метою усунення виявлених митним органом розбіжностей та підтвердження числових значень складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи згідно з переліком та декларантом позивача були направлені листи з повідомленням, що всі документи, які стосуються митної вартості товарів були подані разом з митною декларацією та інших документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару не має.

Однак на думку відповідача, декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, та не спростовані наявні розбіжності у документах.

Відтак за результатами розгляду митної декларації №24UA89U7 від 22.07.2024 року та доданих до неї документів, а також проведеної консультації між митним органом та декларантом, 23.07.2024 року Одеська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000383/2, яким скориговано за резервним методом митну вартість по товару 1 з 7132,26 EUR до рівня 15923,74 USD; по товару 3 з 2074,27 EUR до рівня 3163,42 USD, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, відповідачем встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим і становить: по товару№1 2,8755 дол. США/кг. (МД від 10.02.2024 №UA100180/2024/001911), ніж заявлено декларантом 1,4 дол. США/кг., по товару №2 2,5563 дол. США/кг. (МД від 29.01.2024 №UA100180/2024/002079) ніж заявлено декларантом 1,82 дол. США/кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця 23.07.2024 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000769.

23.07.2024 року декларантом позивача подано митну декларацію №24UA77U9 з метою випуску товару у вільний обіг та забезпечено фінансовою гарантією сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів у розмірі 111762,34 грн шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

За результатами розгляду митної декларації №24UA67U0 від 10.09.2024 року та доданих до неї документів, а також проведеної консультації між митним органом та декларантом, 10.09.2024 року Одеська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000471/2, яким скориговано за резервним методом митну вартість по товару 1 з 9956,53 EUR до рівня 18800,09 USD; по товару 3 з 2577,98 EUR до рівня 4133,04 USD, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, відповідачем встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим і становить: по товару №1 2,73 дол. США/кг. (МД від 17.11.2023 №UA100230/2023/023735) ніж заявлено декларантом 1,59 дол. США/кг., по товару №3 2,52 дол. США/кг. (МД від 17.10.2023 №UA100230/2023/021536) ніж заявлено декларантом 1,73 дол. США/кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця 10.09.2024 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000952.

10.09.2024 року декларантом позивача подано митну декларацію №24UA69U5 з метою випуску товару у вільний обіг та забезпечено фінансовою гарантією сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів у розмірі 111847,73 грн шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

За результатами розгляду митної декларації №24UA89U9 від 06.05.2024 року та доданих до неї документів, а також проведеної консультації між митним органом та декларантом, 06.05.2024 року Одеська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000287/2, яким скориговано за резервним методом митну вартість по товару 1 з 9233,12 EUR до рівня 19027,80 EUR; по товару 2 з 8360,99 EUR до рівня 12921,47 EUR; по товару 3 з 8774,97 EUR до рівня 9946,56 EUR, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, відповідачем встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим: товар 1 становить 2,73 дол. США/кг (МД від 17.11.2023 №UA100230/2023/023735) ніж заявлено декларантом 1,32 дол. США/кг; товар 2 становить 2,52 дол. США/кг (МД від 15.02.2024 №UA100230/2024/0502831) ніж заявлено декларантом 1,63 дол. США/кг; товар 3 становить 2,9 дол. США/кг (МД від 08.01.2024 №UA500020/2024/000154) ніж заявлено декларантом 2,56 дол. США/кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця 06.05.2024 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000531.

07.05.2024 року декларантом позивача подано митну декларацію №24UA69U8 з метою випуску товару у вільний обіг та забезпечено фінансовою гарантією сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів у розмірі 199548,95 грн шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі ? МК України) та іншими законами України.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч.2 ст.53 МК України: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Однак, у разі необхідності, митні органи мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно із ч.1 ст.54 МК України.

При цьому, у п.1 ч.4 ст.54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 ММК України, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч.5 та 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Суд додатково зазначає, що розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року визначено, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч.1 ст.57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Разом з цим, Верховний Суду в постанові від 08.10.2019 року по справі №803/776/17 зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі ? Правила №598).

Так, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст.55 МК України). Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (ч.8 ст.55 МК України). Митний орган, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Як було встановлено судом, позивачем визначено митну вартість товарів за основним методом за ціною контракту. Водночас відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Основний метод (ст.58 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

Як вбачається з Рішень про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року, №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року, №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (п. « 2а» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.59 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів (п. « 2б» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.60 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Другорядний метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (п. « 2в» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.62 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) (п. « 2г» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.63 МК України) не застосовані, оскільки у митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості ? резервний метод (п. « 2ґ» ч.1 ст.57 МК України, ст.64 МК України), передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/ГATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином розрахунок митної вартості товарів відповідачем виконаний за резервним методом. А отже, митну вартість Одеською митницею скориговано по товару 1 до рівня 15923,74 USD, по товару 3 до рівня 3163,42 USD (товар, що постачався за митною декларацією №24UA89U7 від 22.07.2024 року); по товару 1 до рівня 18800,09 USD, по товару 3 до рівня 4133,04 USD (товар, що постачався за митною декларацією №24UA67U0 від 10.09.2024 року); по товару 1 до рівня 19027,80 EUR, по товару 2 до рівня 12921,47 EUR; по товару 3 до рівня 9946,56 EUR (товар, що постачався за митною декларацією №24UA89U9 від 06.05.2024 року).

Судом встановлено, що Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року, №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року, №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року відповідачем прийняті у зв`язку з тим, що до митного оформлення разом з митною декларацією подані документи, які містять розбіжності та в них відсутні всі відомості, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів та ціни, що були фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Водночас наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, поданих документів було достатньо для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору та для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товарів за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.

Так, у Рішеннях №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року, №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року, №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року відповідачем вказано, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо такої складової митної вартості товару, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

З даного приводу суд зазначає, що ч.10 ст.58 МК України передбачений перелік складових митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За змістом цієї норми обов`язковою ознакою таких витрат є не включення їх до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Тобто, у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі №160/8775/18, від 06.02.2020 року по справі №520/10709/18.

Відповідно до п.4.2 Контракту №19 від 15.02.2021 року, вартість тари, упаковки, маркування включається у вартість товару.

Зазначена умова договору узгоджена сторонами та не викликає сумніву чи додаткових роз`яснень.

Крім того, щодо кожної партії товару митному органу були надані пакувальні листи, за даними яких вбачається, що вартість упаковки входить у вартість товару, при завантаженні додатково товар не запаковувався. З наданих до митного оформлення інвойсів, пакувальних листів, автотранспортних накладних (CMR), сертифікатів про походження товару вбачається, що весь товар, який постачався позивачу сформований в 1069 коробок, вага нетто 6896,74 кг, вага брутто 7538,14 кг (за МД №24UA89U7 від 22.07.2024 року); 1542 коробок, вага нетто 10026,93 кг, вага брутто 10952,13 кг (за МД №24UA67U0 від 10.09.2024 року); 2494 коробки, вага нетто 16666,62 кг, вага брутто 18163,02 кг (за МД №24UA89U9 від 06.05.2024 року). При цьому, у вказаних документах, наданих до митного оформлення, відсутні будь-які додаткові витрати продавця на упаковку товару та жодних спеціальних умов щодо пакування товару не передбачалось.

Разом з тим, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД 37 - має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаних графах митних декларацій поданих декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що також свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поставка товару здійснювалась на умовах FСА TR KUTAHYA (Інкотермс 2020).

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін.

Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну FСА Free Carrier (...named place) або Франко перевізник (... назва місця), означає, що товар доставляється основному перевізнику замовника до зазначеного в договорі терміналу відправлення, експортні мита сплачує продавець. Тобто відправник виконує свої зобов`язання, передаючи товар, що пройшов митне очищення для експорту, перевізнику, вказаному покупцем, у названому місці чи пункті. Подальші ризики за транспортування вантажу від зазначеного місця до кінцевого пункту призначення, витрати на доставку та митне оформлення для імпорту покупець несе самостійно.

За умовами поставки FСА, у ціну зазвичай включається вартість продукції, упаковки, що забезпечує його придатність для транспортування в обумовлене місце. Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням, та, що витрати на упаковку вже включені у ціну товару, а відтак не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Таким чином, в даному випадку, вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі №815/6794/17 і від 18.12.2019 року у справі №160/8775/18.

Не зазначення у контракті, інвойсі вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, на думку суду, жодним чином не впливає на митну вартість та не може бути покладено в обґрунтування рішення про коригування митної вартості товару.

За таких обставин при постачанні товару вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням включена до ціни товару, яка вказана в інвойсах, що відповідає і умовам контракту, і умовам поставки FCA, а тому, при визначенні складових митної вартості товару, не повинна була додаватись окремо, відтак суд вважає, що вищевказане спростовує помилкове твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначення митної вартості самого товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваних рішеннях №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року, №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року, що п.5.1 Контракту оплата за товар здійснюється за поставлений товар покупцем на користь продавця після підписання та узгодження Проформи-інвойс, яка на розгляд не надавалася, у платіжних дорученнях від 05.07.2024 №6, від 23.08.2024 №7 у графі «ПРИЗНАЧЕННЯ ПЛАТЕЖУ» зазначено лише Контракт 15.02.2021 №19 та відсутнє посилання на проформу-інвойс, що суперечить пункту 5.1 Контракту та не дає змоги ідентифікувати такі документи з оплатою за оцінюваний товар, суд зазначає наступне.

Сторони вільні в виборі способу та порядку співпраці та взаємодії щодо виконання своїх зобов`язань та мають право в будь-який час вносити зміни у вже існуючі домовленості, змінювати чи доповнювати їх. Обставини здійснення платежу можуть свідчити лише про виконання зобов`язань по оплаті товару покупцем згідно умов контракту. Разом з цим, вони не можуть сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

Суд додатково звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. При цьому, в митних деклараціях позивачем вказано ціну товару відповідно до інвойсів.

Аналогічна позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року по справі №803/3649/15.

Крім того, Верховний Суд по справі №815/329/17 від 17.04.2018 року зазначив, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару, з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Статтею 53 МК України визначено, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено.

Суд вважає, що платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто, не існує прямого зв`язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару.Платіжне доручення не є доказом, який може поставити під сумнів достовірність документів, які прямо свідчать про митну вартість товару, а лише свідчить про розрахунки за поставлений товар між суб`єктами господарювання.

Надання позивачем банківських платіжних доручень, які не містять у призначенні платежу посилання на відповідні інвойси, а містять лише посилання на контракт не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів, які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Відповідно до митною законодавства України інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору. Інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою, є належним та допустимим засобом доказування митної вартості, якщо контролюючий орган не доведе, що такий інвойс отримано з порушенням закону.

Судом встановлено, що подані позивачем контролюючому органу документи у їх сукупності підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару, а банкiвські платіжні доручення ідентифікуються як такі, за якими позивачем оплачений відповідно до договору товар. Подані інвойси та декларації країни відправлення відповідають укладеному договору, товару вказаному у інвойсах та специфікаціях, особі покупця та вартості товару, що не може свідчити про розбіжності числового значення митної вартості товару.

Щодо посилання митного органу у Рішеннях №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року, №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року, №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, з посиланням на наказ МФУ від 24.05.2012 №599, які документи можуть належати до таких, проте до митного оформлення надано довідки про транспортні витрати №1410 від 15.07.2024, №1590 від 09.09.2024 року, №1380 від 03.05.2024 року, рахунки на оплату транспортних послуг в яких є посилання на договір про перевезення GL-01-061022023, GL-01/24022023, GL-01-061022023, але сам договір відсутній в документах поданих до митного оформлення.

Суд враховує, що відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка товарів здійснювалася на умовах FСА TR KUTAHYA (Інкотермс 2020). Та як вже вказувалося судом вище, продавець зобов`язується доставити товар перевізнику у зазначеному місці, і з цього моменту всі витрати, ризики, пов`язані з перевезенням товару від цієї точки до його остаточного призначення, переходять на покупця. Тобто виробник (постачальник) бере на себе витрати, пов`язані з передачею продукції перевізнику у визначеному місці, далі замовник стає відповідальним за фінансування витрат, пов`язаних із подальшим транспортуванням товару.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема оскаржуваних карток відмови, щодо транспортних (перевізних) документів та витрат на транспортування позивачем до митного оформлення надано довідки про транспортно-експедиційні витрати №1410 від 15.07.2024 року, №1590 від 09.09.2024 року, №1380 від 03.05.2024 року, сформовані ТОВ «ГЛОБАЛ-ЛОГІСТИК», а також рахунки на оплату за надані транспортно-експедиційні послуги №316 від 16.07.2024 року, №411 від 09.09.2024 року, №226 від 03.05.2024 року, виписані ТОВ «ГЛОБАЛ-ЛОГИСТИКС», а також автотранспортні накладні (CMR) №012521 від 10.07.2024 року, №002433 від 31.08.2024 року, б/н від 26.04.2024 року.

Згідно довідки про транспортно-експедиційні витрати №1410 від 15.07.2024 року вартість перевезення за частиною маршруту Туреччина, Kutahya - п/п Орлівка (Україна) становить 51000,00 грн. Згідно довідки про транспортно-експедиційні витрати №1590 від 09.09.2024 року вартість перевезення за частиною маршруту Туреччина, Kutahya - п/п Рені (Україна) становить 66389,48 грн. Згідно довідки про транспортно-експедиційні витрати №1380 від 03.05.2024 року вартість перевезення за частиною маршруту Туреччина, Kutahya - п/п Рені (Україна) становить 110000,52 грн. Вказані суми збігаються з сумами вказаними у відповідних рахунках на оплату за міжнародні транспортно-експедиційні послуги перевезення та зазначені суми по перевезенню до кордону з Україною позивач включає до митної вартості товарів в митних деклараціях, що відповідає положенням МК України.

Наказ Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012 року «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» містить положення, що передбачає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Таким чином, наказ МФУ №599 від 24.05.2012 року лише наводить можливі приклади документів на підтвердження вартості перевезення, але не встановлює вичерпного переліку таких документів, а його формулювання не містить обов`язкової вимоги.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Враховуючи вищевикладене, положення п.6 ч.2 ст.53 МК України та ряд документів наданих декларантом до митного оформлення, суд погоджується з доводами позивача про те, що ним було надано документи, що підтверджують витрати на транспортування, а саме транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому договір з перевізником не є первинним документом в розумінні положень МК України, який підтверджує митну вартість товарів, та його ненадання не має наслідком неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару, тому суд вважає посилання митного органу щодо ненадання до митного оформлення договору про перевезення, як на підставу для коригування митної вартості товару, неспроможними.

Щодо посилання митного органу в оскаржуваному Рішенні №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року, що в наданій до митного оформлення експортній мд №24161900EX00000779 є посилання на документ - E-Fatura Var 26.04.2024/673/11-6-5-2-1, який не надавався до митного оформлення, суд зазначає, що експортна митна декларація складається продавцем-експортером, відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера, до того ж містить дані про постачальника, покупця, найменування та ціну товару, умови поставки, що в повній мірі співпадають з даними зазначеними в інших поданих до митного оформлення документах на підставі яких була здійснена зовнішньоекономічна операція. При цьому як вбачається зі змісту митної експортної декларації країни відправлення №24161900EX00000779 від 26.04.2024 року у ній міститься посилання на інвойс №IHA963 від 26.04.2024 року, який наявний в матеріалах справи та подавався до митного оформлення.

Разом з тим, з перекладу експортної декларації країни відправлення №24161900EX00000779 від 26.04.2024 року наданого позивачем на виконання ухвали суду вбачається, що відомості TP S-E-Fatura Var 26.04.2024/673/11-6-5-2-1 стосуються виробника товару, що постачається (електронна накладна 26.04.2024/673/11-6-5-2-1) та вказані після найменування та податкового номера виробника товару.

З огляду на вказані обставини, суд критично відноситься до вказаного твердження відповідача.

Таким чином, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» митної вартості товару судом не встановлено.

Суд встановив, що митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації визначено за основним методом та до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, містили розбіжності є необґрунтованими. Оскільки надані позивачем документи спростовують твердження контролюючого органу про наявність в них розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують ціну імпортованого товару, зокрема наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена ТОВ «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» митна вартість товару базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, які містяться в ЄАІС Держмитслужби, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Разом з тим, Верховним Судом сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (Постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Згідно з Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів крім номерів та дат митних декларацій та вартості товару в дол. США/кг відповідно до таких МД (№UA100180/2024/001911 від 10.02.2024, №UA100180/2024/002079 від 29.01.2024; №UA100230/2023/023735 від 17.11.2023, №UA100230/2023/021536 від 17.10.2023; №UA100230/2024/0502831 від 15.02.2024, №UA500020/2024/000154 від 08.01.2024), які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не містить жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів всупереч положенням п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України. Вищевказані митні декларації надані відповідачем до суду в якості доказів, водночас як вбачає суд з відкритих даних таких митних декларацій, зокрема, поставка товару здійснювалася на умовах FCA TR ISTANBUL, FCA TR Eskisehir, EXW TR ISTANBUL, FCA BG TARGOVISHTE, країна відправлення Болгарія, що також впливатиме на складові митної вартості товару.

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких скориговано митну вартість товару.

Згідно з ч.11 ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, про недотримання Одеською митницею вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару за основним методом ціною договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року, №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року, №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України товару, за заявленою у митних деклараціях №24UA89U7 від 22.07.2024, №24UA67U0 від 10.09.2024 року, №24UA89U9 від 06.05.2024 року митною вартістю, а тому оформлені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000769 від 23.07.2024 року, №UA500500/2024/000952 від 10.09.2024 року, №UA500500/2024/000531 від 06.05.2024 року є протиправними та підлягають скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано платіжну інструкцію №1161 від 05.11.2024 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 9084,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ», суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 9084,00 грн. з Одеської митниці.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» до Одеської митниці задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000383/2 від 23.07.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2024/000769 від 23.07.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000471/2 від 10.09.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2024/000952 від 10.09.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000287/2 від 06.05.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2024/000531 від 06.05.2024 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» витрати по сплаті судового збору у сумі 9084,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст.295, 297 КАС України.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ІНВЕСТМЕНТ МЕНЕДЖМЕНТ» (вул. Грушевського Михайла, буд. 39-А, кабінет 2, м.Одеса, 65031, ).

Відповідач - Одеська митниця (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ).

Суддя Іванов Е.А.