Справа № 460/20842/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/20842/23 пров. № А/857/24388/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи суддею Поліщук О.В. у м. Рівному у справі №460/20842/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рівотекс» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості та картки відмови, -

в с т а н о в и в :

04 вересня 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівотекс» звернулося з адміністративним позовом до відповідача - Волинської митниці, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA205140/2023/000102/2 від 09.03.2023 та картку відмови в оформленні митної декларації № UA205140/2023/000764.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у зв`язку із наявністю розбіжностей в поданих до митного оформлення документах, а також у відповідності до вимог наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», ст.ст.53, 54 Митного кодексу України, враховуючи спрацювання профілів ризику АСАУР, декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи. Однак для підтвердження митної вартості декларантом не надано жодних додаткових документів, а також було надіслано заяву від 09.03.2023 №09/03/2023 з повідомленням про відсутність інших додаткових документів. Вказує, що декларантом не було усунуто чи спростовано зазначені митним органом неточності та розбіжності щодо числових значень складових заявленої митної вартості. Наголошує, що митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», на підставі цінової інформації, наявної в митного органу щодо вартості товарів. Вважає, що відповідач, відмовляючи у митному оформленні, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України. Додатково звертає увагу, що митним органом під час консультацій було запропоновано декларанту самостійно надати документи, за якими він може підтвердити визначену ним митну вартість, однак таким правом декларант не скористався. З огляду на вищевказане, вважає, що рішення про коригування митної вартості від 09.03.2023 №UA205140/2023/000102/2 та картка відмови є такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Рівотекс» та польською компанією «Vive Textile Recycling» укладено Контракт № 01/02/2023 від 02.01.2023.

Відповідно до п.1 Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 предметом цього договору є продаж продавцем покупцю вживаного одягу та взуття (second hand), попередньо сортованого І, ІІ, ІІІ категорії.

У п.2 Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 сторони передбачили, що на умовах, визначених у цьому договорі, продавець зобов`язується продати та передати, а покупець купити та отримати замовлений товар. Загальну вартість прийому товару в період дії договору сторони встановили на 900000 Євро.

Пунктом 4 Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 сторонами обумовлено, що загальна кількість товару за договором становить 1000000 кг.

Згідно Розділу ІІ Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 ціна товару визначатиметься згідно з чинним прайс-листом. Про зміну ціни продавець зобов`язаний проінформувати покупця протягом 3 днів від дати встановлення нової ціни.

Ціна товару не враховує транспортування, страхування, митних оплат та інших витрат, пов`язаних із транспортуванням товару між головним офісом продавця та головним офісом покупця. Ціна товару охоплює витрати на завантаження та витрати на упаковку (тара). Упаковка носить разовий характер (безповоротний).

У розділі ІІІ Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 сторони погодили, що кожного разу замовлення товару здійснюватиметься відповідно до таких процедур: покупець зобов`язаний переслати продавцю за допомогою телефону, факсу або електронної пошти замовлення, яке описує: код позиції, кількість замовленої партії та термін прийому; продавець підтвердить телефоном, фактом або електронною поштою прийом замовлення та вкаже ціну продажу за товару, продавець залишає за собою право внесення змін до кількості замовлених партій товару.

Розділом ІV Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 передбачено термін поставки товару. Поставка товару здійснюється на умовах EXW Кельце (Incoterms 2020 або FCA Кельце, які розроблені Міжнародною торгово-промисловою палатою) в термін, визначений продавцем, хіба що сторони погодять інші принципи поставки товару, при тому навантаження товару на транспортний засіб покупця або перевізника здійснюється продавцем.

Вимоги до якості товару визначені розділом V Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023.

У розділі VІ Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 встановлено порядок отримання товару. Отримання товару покупцем відбувається в момент прийому товару на транспортний засіб покупця абр перевізника покупця. Ризик втрати чи пошкодження товару переходить від продавця до покупця у моменту отримання товару. Організатором транспорту товару є покупець.

Розділом VІІ Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 сторони передбачили, що продавець після завантаження товару на транспортний засіб покупця зобов`язаний передати покупцю/перевізнику наступні документи, оформлені польською мовою: рахунок-фактуру, специфікацію до рахунка-фактури, свідоцтво про дезінфекцію.

Розділом VІІІ Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 передбачено умови оплати. Сторони встановлюють такі умови оплати: 100% вартості у формі передоплати на підставі прийнятого продавцем до реалізації замовлення або оплата не пізніше 7 днів з дня отримання товару на підставі представленого покупцеві рахунку-фактури або можуть бути обумовлені інші умови оплати в проформі або фактурі. Платежі будуть здійснюватися у формі банківського переказу на рахунок продавця в банку.

У рахунку № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023 погоджено поставку вживаного одягу загальною вартістю 5116,02 Євро, вживаного взуття загальною вартістю 634,34 Євро, інших вживаних товарів загальною вартістю 3425,45 Євро. Загальна вартість поставки становить 9175,81 Євро.

Товарно-транспортна накладна № 00025069 від 10.03.2023 містить інформацію про відправника товару польську компанію «Vive Textile Recycling», отримувача ТОВ «Рівотекс», перевізника ПП ОСОБА_1 , товар вживаний одяг, взуття, інші вживані товари, кількість упаковок 668, вага 13103,30 кг, посилання на рахунок № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023.

Експортна митна декларація 23PL341010E0065098 містить відомості про відправника товару польську компанію «Vive Textile Recycling», отримувача ТОВ «Рівотекс», товар вживаний одяг, взуття, інші вживані товари, вага 13103,30 кг.

У довідці про транспортні витрати № 07/03 від 07.03.2023 ФОП ОСОБА_1 повідомив про здійснення перевезення автомобілем державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 за маршрутом м. Кєльце (Польща) м. Костопіль, Рівненська область, Україна, з них: транспортні витрати від місця завантаження/митного оформлення на території іноземної держави м. Кєльце (Польща) до кордону з Україною п/п Ягодин: 10000,00 грн.; транспортні витрати від п/п Ягодин до м. Костопіль, Рівненська область, Україна 6200,00 грн. Завантажувальні розвантажувальні роботи за рахунок постачальника.

Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті (MUR) 81 від 17.03.2023 на суму 9175,81 Євро вартість визначеного у рахунку № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023 товару оплачено позивачем. Призначення платежу: оплата за одяг, взуття, інші товару на підставі Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023, рахунку № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023.

З метою митного оформлення ввезеного товару уповноваженим декларантом позивача ТОВ «МІ-7» подано до Волинської митниці митну декларацію 23UA22U6. Відповідно до графи 31 митної декларації заявленим до митного оформлення товаром є одяг вживаний ІІІ сорт 7308,60 кг, ступінь зносу не більше 25%, сортований, спортивний одяг (светри), шорти чоловічі та жіночі, торговельна марка немає даних.

У поданій митній декларації позивачем була заявлена митна вартість товару в розмірі 367977,71 грн (9432,13 Євро по курсу 39,0132) відповідно до основного (першого) методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) у відповідності до статей 57, 58 МК України.

До вказаної митної декларації декларантом долучені наступні документи: рахунок-фактуру № FHEX/23/02//0019 від 07.03.2023, автотранспортну накладну № 00025069 від 07.03.2023, декларацію про походження товару ZASWIADCZENIE від 07.03.2023, специфікацію № FHEX/23/02//0019 від 03.03.2023, документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 07/03 від 07.03.2023, контракт № 01/02/2023 від 02.01.2023, договір про перевезення від 21.10.2020, опис товару № 22 від 07.03.2022, свідоцтво про дезінфекцію від 07.03.2023, копію митної декларації країни відправлення 23PL341010E0065098.

09.03.2023 за результатами розгляду митної декларації митний орган надіслав декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів на підтвердження митної вартості товарів. Повідомлення надіслано через наявні неточності та розбіжності у поданих документах.

На електронне повідомлення митниці представником позивача Головенко А.І. надано заяву № 09/03/2023 від 09.03.2023, в якій повідомлено про подання всіх можливих документів по визначенню митної вартості.

09.03.2023 за результатами аналізу поданої митної декларації та доданих до неї документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000102/2.

В обґрунтування вказаного рішення (графа 33) зазначено, що вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки:

1) документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме: в автотранспортній накладній від 07.03.2023 № 00025069 в гр.23 перевізником є Mykhalenko S., однак договір (контракт) про перевезення не надано; числове значення, зазначене в копії декларації країни відправлення від 07.03.2023 23PL341010E08 не відповідає ціні товару, зазначеній в рахунку-фактурі від 07.03.2023 № FHEX/23/02//0019 9175,81 Євро.

2) документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності, позивачу запропоновано згідно ст.53 та ст.54 МКУ в 10-ти денний термін надати: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини - та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта;

3) на підтвердження митної вартості декларантом не надано жодних додаткових документів, а також було надіслано заяву від 09.03.2023 № 09/03/2023 з повідомленням про відсутність інших додаткових документів. За умови надання, згідно ч. 3 ст. 53 МКУ документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню (в тому числі складових митної вартості) і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано.

Вказано, що у зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, також, вимогами ч. 6 ст. 54 МКУ передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МКУ митниця може відмовити (у визнанні заявленої декларантом митної вартості. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МКУ з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАС Держмитслужби, а саме: товари 1,2,3 на рівні 1,47 дол. США/кг за МД №UA209140/2022/115306 від 19.12.2022, МД № UA209230/2023/022933 від 06.03.2023, МД № UA209170/2023/ 013930 від 22.02.2023.

На підставі рішення про коригування митної вартості № UA205140/2023/000102/2 від 09.03.2023 Волинською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/000764, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією № 23UA22U6 від 08.03.2023.

У картці відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: провести декларування товару відповідно до положень статті 257 Митного кодексу України (ЗУ № 4495-VI від 14.03.12), здійснивши коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000102/2 від 09.03.2023.

09.03.2023 декларантом подано другу митну декларацію для митного оформлення товару №23UA00U2. При подачі декларації враховано вимоги рішення про визначення митної вартості товарів № UA205140/2023/000102/2 від 09.03.2023.

У графі 43 декларації зазначено порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався декларантом та порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Коригування митної вартості товару зумовило донарахування позивачу митних платежів на суму 87702,18 грн, що відображено в графі «Подробиці розрахунків».

Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

В розумінні пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Згідно із статтею 264 Кодексу митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

У випадках, коли з причин, визнаних органом доходів і зборів обґрунтованими, окремі документи, визначені цим Кодексом, не можуть бути представлені разом з митною декларацією, дозволяється подання таких документів протягом часу, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

За визначенням, викладеним у статті 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Згідно зі статтею 264 Митного кодексу орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 335 Митного кодексу України разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості, зокрема у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Варто зазначити, що в порядку частини третьої статті 53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості. Згідно висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності у поданих декларантом документах впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що розбіжності, про які зазначено у цьому рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Згідно з частиною першою статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та главою 8.

За приписами частини другої цієї статті декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Як встановлено частиною першою статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 МК України).

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

Разом з тим, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Як встановлено судом, спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Щодо доводів митного органу, що в автотранспортній накладній від 07.03.2023 №00025069 в гр.23 перевізником є Mykhalenko S., однак договір (контракт) про перевезення не надано, суд зазначає наступне.

Так, товарно-транспортна накладна № 00025069 від 10.03.2023 містить інформацію про відправника товару польську компанію «Vive Textile Recycling» (графа 1), отримувача ТОВ «Рівотекс» (графа 2), перевізника ПП ОСОБА_1 (графа 16).

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 00025069 від 10.03.2023 вантаж це вживаний одяг, взуття, інші вживані товари, кількість упаковок 668, вага 13103,30 кг., до перевезення надано рахунок № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023. Перевезення здійснювалося транспортним засобами з д.н.з. НОМЕР_3 / НОМЕР_2 .

Товарно-транспортна накладна № 00025069 від 10.03.2023 містить печатки відправника польської компанії «Vive Textile Recycling» (графа 22), перевізника ПП ОСОБА_1 (графа 23) та отримувача ТОВ «Рівотекс» (графа 24).

У довідці про транспортні витрати № 07/03 від 07.03.2023 ФОП ОСОБА_1 повідомив про здійснення перевезення автомобілем державний номер НОМЕР_3 / НОМЕР_2 за маршрутом м. Кєльце (Польща) м. Костопіль, Рівненська область, Україна, з них: транспортні витрати від місця завантаження/митного оформлення на території іноземної держави м. Кєльце (Польща) до кордону з Україною п/п Ягодин: 10000,00 грн.; транспортні витрати від п/п Ягодин до м. Костопіль, Рівненська область, Україна 6200,00 грн. Завантажувальні розвантажувальні роботи за рахунок постачальника.

Експортна митна декларація 23PL341010E0065098 містить відомості про відправника товару польську компанію «Vive Textile Recycling»; отримувача ТОВ «Рівотекс»; товар вживаний одяг, взуття, інші вживані товари; кількість упаковок 668; вагу 13103,30 кг; транспортні засоби з д.н.з. НОМЕР_3 / НОМЕР_2 , якими здійснювалося перевезення товару.

Отже, документи, які надані позивачем до митного оформлення щодо транспортування товару, пов`язані між собою, містять повну, вичерпну та достатню інформацію про маршрут перевезення, місце завантаження та розвантаження, не мають протиріч та розбіжностей, підтверджують перевезення товару, поданого до митного оформлення.

На підтвердження укладеного договору перевезення до митного органу була надана міжнародна товарно-транспортна накладна № 00025069 від 10.03.2023. Подання товарно-транспортної накладної № 00025069 від 10.03.2023 не заперечується відповідачем.

Судом першої інстанції слушно вказано на те, що договір про перевезення не є документом, зі змісту якого можливо встановити числові значення складових митної вартості, містить загальні положення щодо порядку взаємовідносин між замовником та перевізником, що виникають при організації і виконанні перевезень, а відтак є необґрунтованою вимога відповідача про надання такого договору з метою встановлення числових значень складових митної вартості.

Варто наголосити, що Митний кодекс України не містить чіткого переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися такими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 у справі № 810/2839/17, у якій зазначено про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і дійшов висновку про те, що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у митного органу були відсутні правові підстави вважати непідтвердженими числові значення складових митної вартості в частині транспортних витрат.

Аналізуючи доводи митного органу про те, що числове значення, зазначене в копії декларації країни відправлення від 07.03.2023 23PL341010E08, не відповідає ціні товару, зазначеній в рахунку-фактурі від 07.03.2023 № FHEX/23/02//0019 9175,81 Євро, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «Рівотекс» та польською компанією «Vive Textile Recycling» укладено Контракт № 01/02/2023 від 02.01.2023.

Відповідно до п.1 Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 предметом цього договору є продаж продавцем покупцю вживаного одягу та взуття (second hand), попередньо сортованого І, ІІ, ІІІ категорії.

У п.2 Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 сторони передбачили, що на умовах, визначених у цього договорі, продавець зобов`язується продати та передати, а покупець купити та отримати замовлений товару. Загальну вартість прийому товару в період дії договору сторони встановили на 900000 Євро. Валюта розрахунку Євро.

На виконання укладеного Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023 продавцем складено рахунок № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023, в якому передбачено поставку вживаного одягу загальною вартістю 5116,02 Євро, вживаного взуття загальною вартістю 634,34 Євро, інших вживаних товарів загальною вартістю 3425,45 Євро. Загальна вартість поставки становить 9175,81 Євро, загальна вага 13108,30 кг.

Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті (MUR) 81 від 17.03.2023 на суму 9175,81 Євро вартість визначеного у рахунку № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023 товару оплачено позивачем. Призначення платежу: оплата за одяг, взуття, інші товару на підставі Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023, рахунку № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023.

Експортна митна декларація 23PL341010E0065098 містить відомості про відправника товару польську компанію «Vive Textile Recycling», отримувача ТОВ «Рівотекс», товар вживаний одяг, взуття, інші вживані товари, вага 13103,30 кг, вартість товару 44108.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до Контракту № 01/02/2023 від 02.01.2023, який укладений між позивачем та польською компанією «Vive Textile Recycling», валютою договору є Євро.

В декларації країни відправлення вартість товару визначена в польських злотих, однак згідно з наданим до митного оформлення інвойсом № FHEX/23/02/2019 від 07.03.2023 вартість товару визначена в Євро, тобто вартість товарів у польських злотих сторонами контракту взагалі не визначалась.

У даному випадку митна декларація країни відправлення підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Європейського союзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Отже, зазначені митним органом розбіжності у поданих позивачем документах жодним чином не впливають на правильність визначення заявленої митної вартості.

Тому, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованих товарів та їх числові значення.

Колегія суддів також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі № 820/6315/15, слід зауважити, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що твердження відповідача про наявність у нього сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів є не логічними та необґрунтованими, при цьому, відповідач не надав суду жодного доказу тому, що надані декларантом документи були не повними, містили розбіжності, чи ознаки підробки.

Рішенням про коригування митної вартості товарів митну вартість імпортованого товару визначено за резервним методом згідно ст. 64 МК України.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію щодо рівня митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого вже здійснено, визначених відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 825/648/17 зазначив, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Щодо підстави для додаткових документів - «спрацювання профілю ризику АСАУР, на яку посилається відповідач, суд зазначає наступне.

Спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, про що зазначалось вище судом.

Колегія суддів зазначає, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суду постанові від 27 квітня 2020 року у справі №140/804/19.

Також, у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19 Верховний Суд дійшов правового висновку відповідно до якого спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 140/804/19

В даному контексті, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.06.2020 у справі № 820/3940/16, де суд дійшов наступного правового висновку: "отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантаженою митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять, не додано таких доказів і до касаційної скарги".

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зауважує, що спрацювання ризиків системи АСАУР, на яке здійснює посилання митний орган як на підставу для витребування у позивача додаткових документів, не може вважатися належною та єдиною підставою для такого витребування.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно виснував, що Волинською митницею не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару у митній декларації, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції вірно зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000102/2 від 09.03.2023 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

У свою чергу, картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205140/2023/000764, яка сформовані на підставі рішення № UA205140/2023/000102/2 від 09.03.2023, визнаного судом протиправним, також підлягає скасуванню.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі №460/20842/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний