Справа № 2а-4906/2006
Суддя: Соловей Г. В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Фастів Київської області Звіт ГУ Пенсійного фонду України у м. Києві про виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2025 року Головне управліня Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2025 року надало Звіт про виконання рішення суду (постанови) від 23.11.2006 року у справі № 2а-4906/2006. В даному звіті зазначили, що Головним управлінням було здійснено нарахування коштів ОСОБА_1 згідно зобов`язань, визначених судом за період з 31.10.2001 по 31.10.2018 в сумі 68285,81 грн. Нараховані кошти виплачені ОСОБА_1

26 березня 2025 року від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання в якому він зазначив, що наданий Відповідачем Звіт від 24.03.2025 року є таким, що не відповідає дійсності та не підтверджує виконання Відповідачем судового рішення належним чином та в повному обсязі. Просив відхилити, не приймати та не затверджувати звіт від 24.03.2025 року. Зобов`язати Відповідача Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві подати суду і ОСОБА_1 новий звіт про повне належне виконання Постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2006 року у справі № 2а-4906/2006 з письмовими доказами щодо такого повного виконання та накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф відповідно до п.2 ст.382 КАСУ.

Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду заяви судом встановлено, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2006 року, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати та виплатити до призначеної пенсії підвищення учасникам бойових дій на 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої на рівні прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум» та законом України про державний бюджет на відповідний рік ОСОБА_1 з часу отримання права на перерахунок, як учаснику бойових дій.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нараховувати та виплачувати у подальшому підвищення до пенсії виходячи із мінімальної пенсії за віком, розрахованої, виходячи з розміру поточного прожиткового мінімуму затвердженого Законами України та здійснювати перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії при збільшенні розміру прожиткового мінімуму, зокрема ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій на 150 відсотків мінімальної пенсії за віком та нараховувати у подальшому підвищення до пенсії виходячи із мінімальної пенсії за віком розрахованого з поточного прожиткового мінімуму, затвердженого Законами України.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати та виплатити пенсію відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, з часу виникнення права на перерахунок.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2010 року по справі № 2а-4906/2006 замінено сторону виконавчого провадження щодо виконання даного рішення на Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 2а-4906/2006.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 2а-4906/2006 відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року скасовано, та ухвалено постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 2а-4906/2006 задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФ України в м.Києві протягом тридцяти днів з дня отримання копії даної постанови подати до Фастівського міськрайонного суду Київської області звіт про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2006 у справі № 2а-4906/2006.

11.03.2024 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов звіт ГУ ПФ України в м.Києві про виконання судового рішення.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024 року клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового звіту про повне належне виконання рішення суду від 23.11.2006 у справі № 2а-4906/2006, в порядку ст.382 КАС України задоволено частково. Прийнято звіт ГУ ПФ України в місті Києві про виконання рішення суду від 23.11.2006 у справі № 2а-4906/2006. В іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024 року ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області суду від 27 березня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2006 року у справі №2а-4906/2006 відмовлено. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві новий строк для подання звіту про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2006 року у справі №2а-4906/2006 в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості за перерахованою доплатою до пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві протягом трьох місяців з дня отримання цієї постанови подати до Фастівського міськрайонного суду Київської області звіт про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2006 року у справі №2а-4906/2006 разом із письмовими доказами на підтвердження повного виконання судового рішення.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013, зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві у поданому до суду Звіті від 24.03.2025 року зазначало, що на виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області 13.12.2006 року у справі № 2а-5649/2006 Головним управлінням було здійснено нарахування коштів ОСОБА_1 згідно зобов`язань, визначених судом, за період з 31.10.2001 по 31.10.2018 в сумі 68285,81 грн. Нараховані вказані кошти виплачені.

Разом з тим, із наданих письмових матеріалів, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві не повністю виконано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2006 у справі № 2а-4906/2006, зокрема, не подано доказів виплати заборгованості за перерахованою доплатою до пенсії.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 33 рішення у справі «Бакалов проти України» (заява №14201/02) державні органи не можуть довільно посилатись на брак коштів як на виправдання невиконання рішення. Відомо, що затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції.

Щодо клопотання позивача про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, відповідального за виконання рішення у зв`язку із невиконанням постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2006 у справі № 2а-4906/2006 суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи із такого.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої-третьої статті 382 КАС України Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, доплат, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково за рахунок коштів Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» пенсії та доплати виплачується органами Пенсійного фонду України коштом Державного бюджету України.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, відповідач в особі начальника Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві вжив конкретні заходи щодо перерахування пенсій та доплат але не надав доказів про не виплату заборгованості та причини її невиплати, тому рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним.

Як зазначив Верховний Суд України в ухвалі від 04 жовтня 2022 року справа №200/3958/19-а, адміністративне провадження №Зі/9901/175/21, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, та оскільки рішення суду про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які останній не виконує, суд вважає, що слід встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві новий строк для подання звіту про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2006 року у справі № 2а-4906/2006 один місяць з дня набрання законної сили ухвалою про встановлення судового контролю.

Керуючись ст. 241, 243, 248, 382 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2006 року у справі №2а-4906/2006 в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості за перерахованою доплатою до пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, місцезнах.: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) надати звіт про виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2006 року в справі № 2а-4906/2006 із письмовими доказами на підтвердження повного виконання судового рішення, в місячний строк з дня набрання ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Г.В. Соловей