Справа № 307/141/25
Суддя: Бобрушко В. І.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/141/25
Провадження № 2-а/307/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Ком`яті Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ціпле Іван Юрійович, звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В позовній заяві представник зазначив, що згідно спірної постанови від 29 листопада 2024 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.1 ст.126, ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень. За змістом оскаржуваної постанови слідує, що 29 листопада 2024 року, о 01 год. 45 хв., в селищі Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, по вул. Спортивній, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія, без пристебнутого паска безпеки та без полісу обов`язкового страхування, чим порушив п.п.2.3«в», п.2.1«ґ», 2.1«а» ПДР та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП, однак це не відповідає дійсності, так як ніякого керування з боку позивача не було, а поліцейський не взяв даний факт до уваги. У ОСОБА_1 є наявний поліс обов`язкового страхування та посвідчення водія. Також представник зазначає, що 29 листопада 2024 року під час відпочинку ОСОБА_1 з панночкою у своєму транспортному засобі марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на місці для зупинки автомобілів на АЗС «WOG», до нього безпричинно підійшов працівник поліції та почав вимагати документи на автомобіль, посвідчення водія, поліс обов`язкового страхування. ОСОБА_1 запитав поліцейського у зв`язку з чим виникла така необхідність та почав діставати відповідні документи, а поліцейський не став дивитися документи та раптово зник з території АЗС «WOG». Також представник звертає увагу, що наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія виключає відповідальність за ч.2 ст.126 КупАП як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Отже, застосування до позивача штрафу, передбаченого санкцією ч.2 ст.126 КупАП, є незаконним. Вищезазначене підтверджує, що поліцейський при винесенні постанови навіть не вважав за потрібне перевірити за електронною базою даних про наявність виданого на позивача ім`я водійського посвідчення, тобто не виконав обов`язку щодо збирання доказів, покладених на нього ч.2 ст.251 КУпАП. Дана постанова є незаконною та протиправною та такою, що підлягає до скасування, оскільки під час винесення постанови не дотримано процедуру розгляду справи, не надано можливості подати заперечення та скористатися правовою допомогою адвоката. Представником позивача зазначено те, що ОСОБА_1 навіть не були пред`явлені докази правопорушення, не було роз`яснено прав, визначених КУпАП та невірно записані ініціали громадянина Мігалка та допущено три помилки при написанні анкетних даних. Відтак, позивач був позбавлений права на захист. Оскаржувана постанова не містить зазначення жодного доказу, на підставі якого поліцейський зробив висновок про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, в тому числі і керування транспортним засобом без посвідчення водія, без полісу обов`язкового страхування, без пристебнутого паска безпеки. У п.7 постанови: «До постанови додаються» проставлено прочерк, що означає, що обставини, викладені в постанові, відповідачем надумані, а при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, які інкримінував, у своєму розпорядженні не мав. Представник зауважив, що справа про адміністративне правопорушення поліцейським була розглянута однобічно, не об`єктивно, з обвинувальним нахилом та/або ухилом, з чисельними процесуальними порушеннями та порушеннями норм матеріального права, без мети встановити дійсні обставини справи, без дослідження та оцінки доказів. Відтак, відповідачем у даній справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст.126, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також представник зазначив, що про наявність оскаржуваної постанови поліцейського серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст. 126 КУпАП позивач ОСОБА_1 дізнався 10 січня 2025 року під час ознайомлення з справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..130 КУпАП (справа №307/5211/24), при цьому оскаржувана постанова була складена без участі та відому позивача. У зв`язку з цим, представник позивача вважає причини пропуску позивачем строку оскарження постанови поліцейського поважним та такий строк підлягає поновленню.

Просить суд поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови поліцейського та скасувати постанову поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надіслав до суду відзив на позовну заяву та заяву про залишення позову без розгляду, в яких зазначив, що позовну заяву подано до суду 14 січня 2025 року, а постанова серії ЕНА №596703 винесена 29 листопада 2024 року, яка є предметом розгляду у даній справі. Тобто позов був поданий з порушенням строків, а відтак звернення до суду після спливу більш ніж 47 днів є суттєвим порушенням норм процесуального права та відповідно своєчасне звернення до суду з даним позовом залежало виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто дана обставина має суб`єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду. Також під час складання постанови позивач був присутній, у нього перевірялися документи. Крім того, позивачем долучена копія постанови, яку він отримав після її складання, де міститься підпис позивача, а відтак вважає, що позивач знав про притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто в момент складання вище зазначеної постанови, а саме 29 листопада 2024 року. Звернення позивача до суду 14 січня 2025 року є порушенням норм процесуального права та відповідно своєчасне звернення до суду з даним позовом залежало виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто дана обставина має суб`єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду. Причина, яку називає позивач, а саме, що йому стало відомо від його адвоката Ціпле І.Ю. після ознайомлення з справою про адміністративне правопорушення в іншому провадженні нічим не підтверджено та дана обставини не є поважною причиною, а саме об`єктивно непереборними обставинами, які не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи. З матеріалів справи таких підстав не вбачається та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було. Відповідно той факт, що позивач не знав про існування постанови серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року та дізнався про неї 10 січня 2025 року не відповідає дійсності та не може бути взято до уваги судом, з огляду на наступне. Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього. Про порушення свого права позивач фактично дізнався 29 листопада 2024 року після оголошення йому оскаржуваної постанови. Отже, позивач мав можливість звернутися до суду з позовом про скасування вказаної постанови раніше. Також представником відповідача вказано на те, що інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В. було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 ч.1, 2 ст.126 КУпАП. Представник зауважує, що на місці вчинення адміністративного правопорушення поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В. було здійснено відео-фіксацію події, на зазначеному відеозаписі позивач чітко стверджує що відмовляється пред`являти на вимогу працівника поліції посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також на відеозаписі очевидним є той факт що позивач саме рухався на автомобілі і був зупинений працівниками поліції, а не відпочивав в автомобілі разом з "панночкою", як стверджує представник позивача. Звертає увагу суду, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07 листопада 2015 року за №1395. Посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 та ч.1,2 ст.126 КУпАП в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ціпле І.Ю. подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем у даній справі був поданий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає та посилається на ряд пунктів, частин статей нормативно-правових актів України. Представник відповідача повідомляє суд, що на місці вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В. було здійснено відео-фіксацію події, на зазначеному відеозаписі позивач чітко стверджує що відмовляється пред`являти на вимогу працівника поліції поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З таким повідомленням відповідача сторона позивача не погоджується, оскільки зі слів свідків (очевидців даної ситуації) працівники поліції спали у своєму транспортному засобі та з просоння вибігли зі своєї машини і вирішили безпричинно перевірити документи. Не дивлячись, що на вулиці вже було 29 листопада 2024 року, 01 год. 45 хв., то працівники поліції привіталися «добрий день», а на вулиці далеко був не день. Позивач ОСОБА_1 пред`явив працівникам поліції посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування, після чого вони оглянули документи, не було жодних зауважень. Отже, ознайомившись із відзивом відповідача, вважають за необхідне звернути увагу Тячівського районного суду Закарпатської області на те, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року являється незаконною, оскільки у позивача були наявні та пред`явлені всі документи працівнику поліції: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування. Акцентує увагу на те, що нібито правопорушення було зафіксовано працівником поліції 29 листопада 2024 року за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року за №1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів». Однак, у відповідності до п.1 ч.3 розділу VIII вище зазначеної Інструкції строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб, та у зв`язку із наявною технічною можливістю, строк збереження відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів є обмеженим. Відтак, на час відкриття провадження у даній справі дане відео у відповідача було відсутнє, а тому на думку сторони позивача не може бути долучене до справи. Повторно звертають увагу суду на те, що в оскаржуваній постанові у пункті 7 «До постанови додається» відсутні відомості про докази, які передбачені ст. 251 КУпАП, та на яких ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП, а тому відео, яке надане відповідачем не можна рахувати як належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, незалежно від того чи збережено такий відеозапис відповідачем. Вважають, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Представник позивач ОСОБА_1 адвокат Ціпле І.Ю. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст.205 ч.1 КАС України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за порушення пунктів 2.3«в», п.2.1«ґ», 2.1«а» Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.126, ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 , 29 листопада 2024 року, о 01 год. 45 хв., в селищі Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, по вул. Спортивній, керував транспортним засобом марки «NISSAN X-TRAIL» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з не пристебнутим паском безпеки, без полісу обов`язкового страхування, не маючи посвідчення водія, чим порушив вимоги 2.3«в», п.2.1«ґ», 2.1«а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч. 2 ст.126 КУпАП.

Суд зазначає, що вказана постанова не містить відмітки щодо ознайомлення з нею та її отримання позивачем ОСОБА_1 , при цьому будь-яких інших даних щодо ознайомлення та отримання раніше позивачем ОСОБА_1 оскаржуваної постанови поліцейського відповідачем в даній справі не надано.

Як встановлено в судовому засіданні з копією оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 рокупозивач ОСОБА_1 довідався 10 січня 2025 року при ознайомленні зі справою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто після закінчення строку на її оскарження, та з даним позовом до суду позивач звернувся 14 січня 2025 року.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому суд вважає про наявність підстави для поновлення позивачу ОСОБА_1 строку для оскарження даної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306.

У пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.3«в» Правил дорожнього руху, який згідно оскаржуваної постанови поліцейського порушив позивач ОСОБА_1 , передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; (пункт змінено 11.11.2020).

Пунктом п.2.1«ґ» Правил дорожнього руху, який згідно оскаржуваної постанови поліцейського порушив позивач ОСОБА_1 , передбачено, що у водія повинен бути чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Пунктом п.2.1«а» Правил дорожнього руху, який згідно оскаржуваної постанови поліцейського порушив позивач ОСОБА_1 , передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд звертає увагу, що зазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Про те, на виконання вимог чинного законодавства, зокрема, зазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення водієм ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

У справі "Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі N 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність осіб за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Частина 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність осіб за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частина 2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність осіб за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 , жодних пояснень свідків та доказів здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, крім викладених поліцейським обставин, в постанові не міститься.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, при цьому позивач вчинення правопорушення заперечує.

Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинено адміністративне правопорушення позивачем ОСОБА_1 , однак не містить посилань на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, за що була б передбачена відповідальність.

Також, суд зазначає, що на підтвердження правомірності притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3«в», п.2.1«ґ» , 2.1«а» Правил дорожнього руху відповідачем додано через систему «Електронний суд» до відзиву на позовну заяву відеозапис події.

Суд звертає увагу, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови серії БАД №596703 від 29 листопада 2024 рокув порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

А тому, посилання відповідача на доданий до відзиву диск із відеозаписом події, на якому, на думку представника відповідача, зафіксовано порушення позивача, є безпідставними і не можуть братись судом до уваги, оскільки приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, поданий до суду відеозапис події є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий доказ.

Також, суд зазначає, що згідно п.9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року за №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Водночас, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 поліцейським не були роз`яснені позивачу його права та обов`язки, не були заслухані особи, які беруть участь у справі.

Також, суд зазначає, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 2 листопада 2024 року за №АТ/4900276 позивачем ОСОБА_1 , який має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 1 липня 2022 року, застраховано в ТДВ СК «Альфа Гарант» цивільно-правову відповідальність при керуванні автомобілем марки «NISSAN X-TRAIL», державний номерний знак НОМЕР_1 .

При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд вважає, що постановою про притягнення до адміністративної відповідальності не підтверджується факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 251, 252, 280 КУпАП, які свідчать про вчинення позивачем порушень вимог Правил дорожнього руху та наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.126, ч.1, ст.126 ч.2, ст.121 ч. 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

А тому, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови інспектора СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 29 листопада 2024 року серії БАД №596703 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст.126 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 79, 121, 205, 223, 242, 243, 246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 121, 126, 222, 245, 247. 251, 252, 255, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

В И Р І Ш И В :

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови поліцейського про накладення адміністративного стягнення.

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 29 листопада 2024 року серії БАД №596703 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст.126 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст.126 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення (складення) рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, ЄДРПОУ - 40108913, адреса: м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, Закарпатської області, України.

Головуючий В.І. Бобрушко