Справа № 120/16984/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16984/23 Головуючий у 1-й інстанції: Комар Павло Анатолійович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

01 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" (далі - Постанова №702), за 2015-2023 роки;

На обґрунтування позовних вимог позивач указував, що протягом 2015-2023 років проходив службу на посаді штурмана:

- в період з 30.01.2015 по 15.01.2016 - на посаді штурмана корабля штурмана корабля НОМЕР_2 окремої окремої ескадрильї ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- з 15.01.2016 по 05.12.2017 - на посаді штурмана корабля військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України;

- з 05.12.2017 по 13.12.2022 - на посаді штурмана загону військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України;

- з 14.12.2022 - на посаді штурмана загону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, наказом командира від 11.10.2023 №219 звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 11.10.2023.

Позивач стверджував, що під час проходження військової служби набув право на щорічну додаткову оплачувану відпустку на підставі статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) та Постанови №702, згідно з пунктом 205 додатку 3 до якої військовослужбовці, які беруть участь у підготовці та проведення польотів, за посадою «штурман ескадрильї (загону, корабля)» передбачено щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів. Однак в період з 2015 року по день звільнення вказана щорічна додаткова оплачувана відпустка позивачу не надавалася.

Позивач зауважив, що йому відомо про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої Постановою №702, припиняється, однак просив у цьому зв`язку врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 у подібних правовідносинах, відповідно до яких припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначний термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Позивач наголошував, що всупереч приписам пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, відповідно до якого у рік звільнення зазначених у пункту в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної, а також додаткової відпустки, йому при звільненні з військової служби не виплачено компенсацію за невикористані дні означеної відпустки, а у відповідь на адвокатський запит представника позивач отримав лист військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2023 № 501, яким йому відмовлено у виплаті цієї компенсації. Тож на підставі викладеного, позивач вважав, що його право на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки порушено, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період з 2015 по 2023 рр.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період з 2015 по 2023 рр., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи військовослужбовцем, займаючи у 2015-2023 роках посади, передбачені додатком 4 до Постанови №702, мав право на щорічну додаткову відпустку на підставі частини четвертої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Суд урахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18, відповідно до якого у разі невикористання додаткової відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Тому, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.4 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ. Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702.

Враховуючи, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні означеної додаткової відпустки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушеного права позивача на компенсацію за невикористані дні такої відпустки.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вважає, що підстави для виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпуски, що передбачена ч.4 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за період з 2015 року по 2023 рік - відсутні.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 скасовано рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановляючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 6 додатку 6 Постанови №702 додаткова відпустка військовослужбовцям, зазначеним у пунктах 183-206 додатка 3 Постанови №702 (примітка Суду - посада, яку до звільнення зі служби займав позивач (штурман загону) віднесена до пункту 205), надається пропорційно виконаним річним нормам нальоту, які встановлюються Головним управлінням Національної гвардії.

Суд також врахував, що згідно з витягом з особової справи ОСОБА_1 службі у військовій частині НОМЕР_1 передувала служба у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України та у Державній прикордонній службі і, за твердженням відповідача, будь-якої інформації щодо річних норм нальоту ОСОБА_1 , що дають право на додаткову відпустку від військової частини НОМЕР_3 та Державної прикордонної служби України до військової частини НОМЕР_1 не надходило.

Суд апеляційної інстанції прийняв до уваги пояснення та долучені до апеляційної скарги довідки про виконання річних норм нальоту, складеної за інформацією зазначеною в Журналі хронометражу польотів та планових таблицях (містять інформацію з обмеженим доступом «Для службового користування») наліт ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 за період з січня 2023 року по жовтень 2023 року склав 2 години 19 хвилин, що у співвідношенні з положеннями наказу командувача Національної гвардії України від 26.12.2022 №512 «Про встановлення льотному складу та зовнішнім пілотам безпілотних авіаційних комплексів авіації Національної гвардії середніх річних норм нальоту у 2023 році», яким встановлено середні норми річного нальоту у 2023 навчальному році для льотного складу авіації Національної гвардії України на літаках та вертольотах - 40 годин, за висновком апеляційного суду, вказує на те, що розмір додаткової відпустки позивача за 2023 рік не склав і одного дня.

Суд апеляційної інстанції прийняв до уваги пояснення військової частини НОМЕР_1 та долучені до апеляційної скарги докази щодо виконання позивачем річних норм нальоту, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про отримання цією військовою частиною копії позовної заяви, у зв`язку з чим, за доводами апелянта, остання була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву разом з відповідними доказами.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок С.М., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024 та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана відповідно до п.3 ч.4 ст.328 КАС України з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 205 додатку 3 до Постанови №702.

На обґрунтування підставності за цим пунктом позивач зазначав, що він у спірний період виконав польоти в обсязі та в межах норм, що підтверджується копією льотної книжки, і це дає йому право на додаткову оплачувану відпустку, а отже і право на грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки.

Висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивач не виконав норми нальоту, а отже не набув право на додаткову відпустку та, відповідно, на грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки, на переконання касатора, не відповідають дійсним обставинам справи, позаяк суд цієї інстанції не досліджував льотну книжку Швиголя О.В.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок Сергій Миколайович, задоволено частково.

Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року скасовано, а справу №120/16984/23 направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

При цьому, Суд зазначив, що відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не витребовував та не досліджував в ході судового розгляду ані льотної книжки позивача, ані відомостей про затверджені норми нальоту у 2015-2022 роках для відповідної категорії. У зв`язку з цим його висновки про відмову у позові в повному обсязі є передчасними чим порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи під час збирання та дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливлює встановлення фактичних обставин для правильного її вирішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Спір у даній справі виник у зв`язку із реалізацією позивачем, як звільненим військовослужбовцем, права на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано право військовослужбовців на відпустки і порядок їх надання та відкликання з них.

Частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток […].

На виконання частини четвертої статті 10-1 Закону №2011-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 01.08.2012 №702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

Звертаючись до суду з цим позовом позивач стверджував, що він набув право на означену щорічну додаткову відпустку за період з 2015 по 2023 роки, перебуваючи (І) в період з 30.01.2015 по 15.01.2016 - на посаді штурмана корабля ІНФОРМАЦІЯ_2 ; (ІІ) в період з 15.01.2016 по 05.12.2017 - на посаді штурмана корабля, а в період з 05.12.2017 по 13.12.2022 - на посаді штурмана загону військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України; (ІІІ) в період з 14.12.2022 по 11.10.2023 - на посаді штурмана загону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира від 11.10.2023 №219 звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 11.10.2023.

Відповідно до пункту 113 додатку 4 до Постанови №702 до Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, включено військову посаду «штурмана загону, ланки, корабля» із визначенням максимальної тривалості щорічної додаткової відпустки - 7 календарних днів.

Відповідно до пункту 205 додатку 3 до Постанови №702 до Переліку військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я включено військову посаду «штурмана ескадрильї (загону, корабля)» із визначенням максимальної тривалості щорічної додаткової відпустки - 10 календарних днів.

Пунктом 6 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (додаток 6 до Постанови №702) визначено, що додаткова відпустка військовослужбовцям, зазначеним у пунктах 183-206 додатка 3 до цієї постанови, надається пропорційно виконаним річним нормам нальоту, які встановлюються Головним управлінням Національної гвардії.

Пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Згідно з пунктом 17 статті 10-1 Закону №2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 18 статті 10-1 Закону №2011-XII під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі №620/4218/18 висновувала, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

У наведеній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується, зокрема, статтею 10-1 Закону №2011-ХІІ.

У цій же постанові Великою Палатою Верховного Суду наголошено і на тому, що відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, при звільненні військовослужбовець Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби якого було пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснювалося в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, матиме право на компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII, якщо військову посаду, яку він займав під час проходження військової служби, віднесено до переліку посад додатка 3 до Постанови №702. При цьому у випадку, коли відповідні посади військовослужбовців, зазначені у пунктах 183-206 додатка 3 до цієї постанови, то кількість днів такої відпустки розраховується відповідно до пункту 6 додатку 6 до Постанови №702, тобто пропорційно виконаним річним нормам нальоту, які встановлюються Головним управлінням Національної гвардії, в межах максимальної тривалості щорічної додаткової відпустки, визначеної у цьому ж додатку 3 до Постанови №702 (10 календарних днів).

Відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 26.12.2022 №512 «Про встановлення льотному складу та зовнішнім пілотам безпілотних авіаційних комплексів авіації Національної гвардії середніх річних норм нальоту у 2023 році», середні норми річного нальоту у 2023 навчальному році для льотного складу авіації Національної гвардії України на літаках та вертольотах - 40 годин (а.с.65).

Позивач, своєю чергою, наполягає на тому, що ним виконані норми нальоту за заявлені ним періоди, що підтверджується записами у його льотній книжці, фотокопії якої долучив до поданої ним касаційної скарги.

Згідно з абзацом 22 пункту 2 розділу І Правил виконання польотів державної авіації України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 05.01.2015 №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2015 №82/26527, льотна книжка є документом встановленого зразка, у якому здійснюється облік польотів та нальоту, підтверджується право льотного складу на виконання польотів відповідно до досягнутого рівня підготовки, отриманих допусків і натренованості.

Суд апеляційної інстанції, ухвалою від 06 березня 2025 року витребував у ОСОБА_1 оригінал льотної книжки, для дослідження її в судовому засіданні.

Також витребувано: у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Харківська окрема авіаційна ескадрилья Військова частина НОМЕР_4 ) відомості про затверджені норми нальоту у 2015-2016 роках для відповідної категорії, якій відповідала посада ОСОБА_1 ; у Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України відомості про затверджені норми нальоту у 2016-2022 роках для відповідної категорії, якій відповідала посада/посади ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали військовою частиною НОМЕР_4 до суду 12.03.2025 року, через "електронний суд" подано заяву про надання інформації відповідно змісту якої: "у НОМЕР_2 окремій авіаційній ескадрильї (військовій частині НОМЕР_4 ) відповідна інформація відсутня. Разом з тим повідомляємо, що запитувана інформація може міститися в особовій справі, яка на даний час у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_4 ) відсутня.

Згідно наказу Міністерства оборони України від 12.01.2004 №9, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 січня 2004 року за №103/8702, затверджено Єдині річні норми нальоту годин для нарахування вислуги років на пенсію на пільгових умовах льотному складу авіації, який має право виконувати польоти у складі екіпажів повітряних суден авіації Збройних Сил України (далі наказ). Дія наказу поширена на Держприкордонслужбу України наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 09 лютого 2004 року №131 «Про поширення дії наказу Міністра оборони України від 12.01.2004 № 9 на Державну прикордонну службу України». Відповідно яких норма нальоту у 2015-2016 роках для військово-транспортних і транспортних літаках складала 20 годин".

Відповідно до змісту довідки від 14.03.2025 року за №69/1/1/1-303 наданої суду військовою частиною НОМЕР_3 , остання немає можливості надати документи, щодо норм нальоту ОСОБА_1 у 2016-2022 роках, у зв"язку з їх знищенням відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року (акт від 24.02.2022 №69/5-522).

На виконання зазначеної ухвали, адвокатом Дубком С.М., в інтересах позивача ОСОБА_1 , 12.03.2025 року до суду надано оригінал льотної книжки майора ОСОБА_1 штурмана другого авіаційного загону авіаційної ескадрильї.

З оглянутої судом льотної книжки майора ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (особистий номер НОМЕР_5 ), остання є пронумерованою, прошитою та скріпленою як печаткою "Для пакетів 216 аркушів" так і сургучною гербовою печаткою, а також завірена начальником штабу в/ч НОМЕР_3 Є.Л.Чобану. Цілісність льотної книжки - не порушена.

Льотна книжка складається з 10 розділів:

- розділ 1 - загальні дані;

- розділ П - облік нальоту по роках;

- розділ Ш - допуск до польотів вдень;

- розділ 1У - допуск до польотів вночі;

- розділ У - поденний облік польотів;

- розділ У1 - облік нальоту на тренажерах;

- розділ УП - результати перевірки теоретичних знань;

- розділ УШ - результати перевірки льотної підготовки;

- розділ 1Х - стрибки з парашутом;

- розділ Х - авіаційні події.

В льотну книжку внесені записи передбачені її розділами. Записи здійснено в хронологічному порядку, завірені належним чином.

Розділ П заповнено з 2001 року по 2022 рік, за кожен рік окремо, з виведенням підсумкового денного і нічного нальоту та виведенням підсумку - всього за рік.

Так, за 2015 рік міститься підсумковий запис: всього за рік (кількість польотів - 322; загальний наліт - 132 год. 38 хв.); за 2016 рік: (кількість польотів - 222; загальний наліт - 109 год. 14 хв.); за 2017 рік: (кількість польотів - 153; загальний наліт - 87 год. 59 хв.); за 2018 рік: (кількість польотів - 134; загальний наліт - 62 год. 16 хв.); за 2019 рік: (кількість польотів - 98; загальний наліт - 48 год. 38 хв.); за 2020 рік: (кількість польотів - 124; загальний наліт - 58 год. 28 хв.); за 2021 рік: (кількість польотів - 99; загальний наліт - 42 год. 17 хв.); за 2022 рік: (кількість польотів - 46; загальний наліт - 20 год. 44 хв.).

Інші розділи закінчуються записами зща 2022 рік, окрім розділу У - поденний облік польотів, де, міститься запис за квітень 2023. Загальний підсумок за 2023 рік: (кількість польотів - 11; загальний наліт - 2 год. 08 хв., в закритій кабині - 08 хв.);

Окрім того, наліт ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 згідно Довідки від 03.06.2024 року за №374/12/5-992, складеної за інформацією зазначеною в Журналі хронометражу польотів та планових таблицях (містять інформацію з обмеженим доступом «Для службового користування») за період з січня 2023 року по жовтень 2023 року склав 2 години 19 хвилин (а.с.64). Погодинний наліт зазначений відповідачем в зазначеній довідці, відповідає погодинними даним нальоту за 2023 рік зазначеним у льотній книжці позивача.

Таким чином, шляхом огляду витребуваних судом доказів - льотної книжки майора ОСОБА_1 , при її співставленні з іншими доказами по справі, в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеним факт наявності у позивача права на грошову компенсацію щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2015-2022 роки. За 2023 рік позовні вимоги - не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, з наведених вище підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період з 2015 по 2022 рр.; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період з 2015 по 2022 рр., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В решті позову, за період 2023 року, вимоги задоволенню не підлягають оскільки не знайшли свого паідтвердження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а саме пункту 6 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (додаток 6 до Постанови №702) яким визначено, що додаткова відпустка військовослужбовцям, зазначеним у пунктах 183-206 додатка 3 до цієї постанови, надається пропорційно виконаним річним нормам нальоту, які встановлюються Головним управлінням Національної гвардії.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з наведенням іншого обгрунтування в частині підставності задоволення заявлених вимог за визначений судом період.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.6 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки.." (додаток 6 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702) за період з 2015 по 2022 рр.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.6 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки.." (додаток 6 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702) за період з 2015 по 2022 рр., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 квітня 2025 року

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.