Справа № 160/20959/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20959/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Шлай А.В., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/20959/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошового забезпечення військовослужбовця за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення військовослужбовця відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18) за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві одноразових виплат грошової допомоги на оздоровлення за 2022,2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 22 дні, 2023 рік за 30 днів; грошової компенсації за невикористані 28 днів відпустки як учаснику бойових дій; надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразові виплати грошову допомогу на оздоровлення за 2022,2023 роки; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 25 днів, 2023 рік за 30 днів; грошову компенсацію за невикористані 28 днів відпустки як учаснику бойових дій; надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням належних податків та зборів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби згідно наказу №29 від 09.02.2023р. його було звільнено за станом здоров`я у відставку, проте, повного розрахунку відповідачем у день його звільнення проведено не було. Позивач зазначив, що 16.02.2023р., 21.07.2023р., 28.07.2023р. на його розрахунковий рахунок надійшло грошове забезпечення у сумі 111021,47 грн., 103869,85 грн. та 57266,72 грн., відповідно, однак, на переконання позивача наведена виплата не відповідає розміру його грошового забезпечення при звільненні, оскільки вважає, що при виплаті йому грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем при її обчисленні не було включено додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., всупереч вимог ст.10-1, ст.15 Закону №2011-ХІІ, постанови КМУ №889, Інструкції №550 та Інструкції №260 від 11.06.2008р. про що свідчить і правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019р. у справі №826/11679/17, а також і позиція, висловлена Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 17.07.2023р. по справі №160/9689/23; також відповідач не провів із ним розрахунку щодо виплати надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років у порушення приписів ст.ст.1-2, 9 Закону №2011-ХІІ та пункту 1 розділу ХХХІ Порядку від 07.06.2018р. №260; у період з 26.02.2022р. по 09.02.2023р. відповідачем його грошове забезпечення було розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018р., тоді як такий показник слід було застосовувати на 01 січня кожного нового поточного календарного року, тобто, на 01.01.2022р., на 01.01.2023р., що, на переконання позивача, є порушенням відповідачем вимогам п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704, а також додатків 1 та 14 до цієї постанови з урахуванням висновків, викладених у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6458/18 та постанові Верховного Суду від 17.12.2019р. у справі №160/8324/19. За викладеного, позивач вважає, що вказаною наведеною бездіяльністю відповідачем було порушене його право на належне грошове забезпечення, передбачене Законом №2011-ХІІ, яке він просить відновити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні зі урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також і грошового забезпечення (з урахуванням одноразових виплат) обчисленого із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (у тому числі одноразових виплат) із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., на 01.01.2023р. за період з 26.02.2022р. по 09.02.2023р. протиправною.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (у тому числі грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, грошову компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, грошову компенсацію за 28 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022 та 2023 роки, надбавку за проходження військової служби) із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., на 01.01.2023р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704 за період з 26.02.2022р. по 09.02.2023р. з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а отже просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та невірно застосовано норми матеріального права. Так спірний заявлений позивачем період щодо належної виплати грошового забезпечення є 26.02.2022 09.02.2023.Скаржник вважає, що позивачем був пропущений строк звернення до суду, а поважних причин пропуску такого строку не наведено. Щодо розглянутих заявлених позовних вимог, скаржник вважає, що судом не було враховано те, що додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 є виплатою, що має тимчасовий заректер і віднесення цієї додаткової винагороди до одноразового додаткового виду грошового забезпечення передбачено і п.2 Розділу І Порядку № 260, а тому до щомісячного грошового забезпечення додаткова винагорода не включається. Крім того, застосування такої величини, як 50 % мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року неможливе в силу вимог п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ (який набрав чинності 01 січня 2017 року).

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач у період з 26.02.2022р. по 09.02.2023р. проходив військову службу відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 про загальну мобілізацію на посаді стрільця-номера обслуги 3 взводу охорони роти охорони бригадної артилерійської групи, у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією паспорта позивача, копією посвідчення серія НОМЕР_2 від 04.05.2017р. та копіями Витягів з наказу від 26.02.2022р. №39, від 09.02.2023р., наявних у справі (а.с.31,33, 35-36).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №29 від 09.02.2023р. позивача було звільнено з військової служби відповідно до п.п. б п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військову службу і військовий обов`язок у відставку за станом здоров`я (на підставі постанови ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), з виключенням із особового складу частини з 09.02.2023р. (а.с.35).

Також зазначеним наказом було наказано виплатити позивачеві наступні види грошового забезпечення, зокрема, а саме:

- грошову компенсацію за 25 діб не використаної щорічної основної відпустки за 2022р.;

- грошову компенсацію за 30 діб не використаної щорічної основної відпустки за 2023р.;

- грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік;

- грошову компенсацію за 28 діб не використаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки;

- грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 лютого по 09 лютого 2023р. (а.с.35).

16.02.2023р., 21.07.2023р. та 28.07.2023р. на розрахунковий рахунок позивача відповідачем були перераховані кошти з призначенням платежу: зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї, заробітна плата та аванси від в/ч НОМЕР_1 у сумі 111021,47 грн., 103869,85 грн., 57266,72 грн., відповідно, про що свідчить зміст виписок із банку АТ УКРСИББАНК (а.с.37-39).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023р.р., одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, грошового забезпечення (у тому числі одноразових виплат) із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., на 01.01.2023р. за період з 26.02.2022р. по 09.02.2023р. протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховане та не виплачене позивачу грошове забезпечення (у тому числі грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, грошову компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, грошову компенсацію за 28 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022 та 2023 роки, надбавку за проходження військової служби) із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., на 01.01.2023р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704 за період з 26.02.2022р. по 09.02.2023р. та зобов`язав вчинити такі дії. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено, оскільки вони не грунтувались на приписах законодавства.

Так позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволених позовних вимог, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції надає оцінку доводам суду першої інстанції в частині доводів апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.

Колегія суддів переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення доо суду.

Так відповідач у скарзі зазначає, що позивач звернувся з позовом з пропустком строку звернення до суду, а отже позовні вимоги за період 26.02.2022 по 09.02.2023 підлягають залишенню без розгляду.

Колегія суддів надіючи оцінку вказаним доводам скаржника, доходить висновку про їх необгрунтованість. Так скаржник не наводить жодного доводу щодо обрахунку строку звернення до суду позивачем з цим позовом.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивач був звільнений 09.02.2023 та виключений зі списків особового складу частини, а знятий з усіх видів забезпечення 10.02.2023. Згідно виписки банку, 28.07.2023 позивач отримав заробітну плату та аванси від ВЧ НОМЕР_1 . До суду з позовом звернувся 21.08.2023, а отже позивачем дотриманий строк звернення до суду з цим позовом.

Щодо позовних вимог про неправомірне нарахування та виплати позивачу гошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу належне грошове забезпечення за період з 26.02.2022 по 09.02.2023 (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017, з врахуванням раніше виплачених сум.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Тобто грошове забезпечення включає в себе усі, встановлені законом, надбавки, доплати та винагороди, передбачені під час проходження служби.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Розмір грошового забезпечення військовослужбовців визначався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, згідно з п. 4 якої у первісній редакції було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постанова Кабінету Міністрів України № 704 набрала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

На момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

29 січня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд постановою у справі №826/6453/18 визнав протиправним та скасував пункт 6 Постанови № 103, який вносив зміни в п. 4 Постанови № 704.

З дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діяла редакція п. 4 постанови № 704, яка була чинною до внесення вказаних змін, тобто з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-IX встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 2 481,00 грн.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-IX встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 2 684,00 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 29.01.2020 оклад за посадою та оклад за військовим званням повинен розраховуватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який з 01.01.2020 було збільшено, внаслідок чого настала подія підвищення розміру винагороди за службу військовослужбовця.

Постановою КМУ від 12.05.2023 № 481 внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та викладено абзац перший в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1 762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постанова КМУ від 12.05.2023 № 481 набрала чинності 20.05.2023.

Отже з 29.01.2020 по 19.05.2023 відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням, як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на відповідний календарний рік.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що у період з 26.02.2022 по 09.02.2023 грошове забезпечення позивача, у тому числі грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, грошову компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, грошову компенсацію за 28 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022 та 2023 роки, надбавку за проходження військової служби, малоб обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, та Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023, відповідно.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення частини вказаних позовних вимог.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом не враховано, що додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 є виплатою, що має тимчасовий заректер і віднесення цієї додаткової винагороди до одноразового додаткового виду грошового забезпечення передбачено і п.2 Розділу І Порядку № 260, а тому до щомісячного грошового забезпечення додаткова винагорода не включається, колегія суддів зазначає, що вони є безпідставиними.

Так суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в цій частині і висновки суду першої інстанції і грунтуються саме на тому, що додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 є виплатою, що має тимчасовий заректер і віднесення цієї додаткової винагороди до одноразового додаткового виду грошового забезпечення передбачено і п.2 Розділу І Порядку № 260, а тому до щомісячного грошового забезпечення додаткова винагорода не включається. (а.с. 102, 103)

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що застосування такої величини, як 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року неможливе в силу вимог п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ (який набрав чинності 01 січня 2017 року), колегія суддів зазначає, що позивачем не було заявлено вказаних позовних вимог, і вони не розглядались судом. Як у позові зазначено і судом встановлено, що величиною обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням є прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, що не є тотожним 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року. Таким чином зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

З огляду на зазначене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/20959/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник