Справа № 520/25302/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 р. № 520/25302/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Акт огляду медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертної комісії м. Краматорськ № 054655 від 11.04.2024;

- зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертної комісії м. Краматорськ повторно провести медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за направленням на медико-соціальну експертну комісію у зв`язку з наявністю ознак інвалідності зазначених у медичних документах: виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №13851, довідки ВЛК від 31.12.2022; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №1402, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №21305, виписки з амбулаторної карти; медичної картки стаціонарного хворого №727 від 13.02.2024, довідки ВЛК від 11.07.2024, медичної картки стаціонарного хворого №4525/3 від 25.06.2024, консультаційного висновку спеціаліста від 29.08.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не здійснено належного розгляду документів позивача та прийнято рішення без врахування усіх істотних обставин, оскільки вважає, що має ознаки інвалідності відповідно до діагнозів, які йому встановлені у долучених до матеріалів справи виписках. Вважає рішення медико-соціальної експертної комісії протиправним, та таким, що порушує його права на соціальний захист, на захист здоров`я та життя, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

31.12.2022 військо-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 було проведено медичний огляд позивача та встановлено діагноз - цукровий діабет, 2-й тип, інсулінозалежний, середнього ступеню важкості, вперше виявлений. Гіпертонічна хвороба І ст. СН 0, Аліментарне ожиріння І ст. На підставі статті 13б, 39в графи II Розкладу хвороб встановлено: "Обмежено придатний до військової служби".

06.04.2023 відносно позивача військо-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 було проведено медичний огляд та встановлено діагноз - цукровий діабет II тип, інсулінозалежний, декомпенсований, згідно висновку якого та на підставі статті - графи II Розкладу хвороб встановлено, що позивач потребує стаціонарного лікування.

З 12.04.2023 по 28.04.2023 позивач перебував на лікуванні у Дніпровській клінічній лікарні на залізничному транспорті.

З 31.08.2023 по 12.09.2023 позивач перебував на лікуванні у Державній установі "Інститут проблем ендокринної патології імені В.Я. Данилевського НАМН України".

05.02.2024 позивача було направлено до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності», де йому встановлено основний діагноз: цукровий діабет, 2 тип, інсулінопотребний, середньої важкості, стадія субкомпенсації. Хронічна хвороба нирок 2 ступеню, діабетична нефропатія 4 ступеню, сечовий варіант, кісти правої нирки. ХНН 0 ст. Хронічна діабетична поліневропатія з переважним ураженням нижніх кінцівок, сенсорна форма. Енцефалопатія першої стадії. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок. Ішемія першого ступеню. Стеатотична хвороба печінки. Дисліпідемія. Гіперурикемія. Супутній діагноз: І 11.9. Гіпертонічна хвороба II ступеню, 2 ступінь, ризик 4. СН 0 ст. Атеросклерозу МАГ. Після огляду ас. кафедри ендокринології ДДМУ к.мед.н. Н. Гондуленко: Цукровий діабет другий тип, інсулінопотребний, середньої важкості, стадія субкомпенсації. Хронічна хвороба нирок 2 ступеню, діабетична нефропатія 4 ступеню, сечовий варіант, кісти правої нирки. ХНН 0 ст. Хронічна діабетична поліневропатія з переважним ураженням нижніх кінцівок, сенсорна форма. Енцефалопатії 1 ступеню. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок. Ішемія 1 ст. Стеатотична хвороба печінки. Дисліпідемія. Гіперурикемія. Ожиріння І ступеню. Невролог: хронічна хвороба нирок ІІ ступеню, діабетична нефропатія 4 ступеню, сечовий варіант, кісти правої нирки. ХНН 0 ст. Дисліпідемія. Гіперукемія. Артеріальна гіпертензія.

11.07.2024 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 щодо позивача було проведено медичний огляд, діагноз (включаючи код, згідно чинного НК 025) та винесена постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Гіпертонічна хвороба II стадія. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Недостатність мітрального, трикуспідального клапанів, з регургітацією І ступеню, СН І стадії. Захворювання, Ні, не пов`язані з проходженням військової служби. Цукровий діабет, II тип інсулінопотребуючий середньої важкості, субкомпенсований (НвАІс-9.45%). Хронічна хвороба нирок II стадія, діабетична нефропатія IV ступінь, сечовий варіант, кисти правої нирки. Хронічна ниркова недостатність 0 стадії. Атеросклероз судин нижніх кінцівок. Хронічна артеріальна недостатність І ступеню. Діабетична полінейропатія нижніх та верхніх кінцівок, сенсорний варіант, з незначним порушенням функції. Дисциркуляторна енцефалопатія складного генезу (судинного, дисметаболічного), у вигляді розсіяної дрібновогнищевої невротичної симптоматики, вестибуло-атактичного синдрому. Короткозорість в 0,5Д обох очей при гостроті зору 1,0 з корекцією на кожне око. Ангіопатія сітківки обох очей. Захворювання, Так, пов`язані з проходженням військової служби.

З 13.06.2024 по 25.06.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради.

08.12.2023 позивачу було видано направлення на медичний огляд лікарсько-консультативною комісією з метою подальшого направлення на МСЕК.

11.04.2024 Обласною МСЕК № 1 м. Краматорськ з урахуванням консультативного висновку державного науково-дослідного інституту було прийнято рішення, яким встановлено, що значних проблем не виявлено, група інвалідності не може бути встановлена, з урахуванням довідки ВЛК № 5793 від 05.05.2023 позивачу визначено 25% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується Довідкою МСЕК від 11.04.2024, копія якої додана до позовної заяви.

Вказане рішення Обласної МСЕК № 1 м. Краматорськ позивачем було оскаржено до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України. У відповідь на скаргу позивача ДЗ "Центральна МСЕК МОЗ України" листом №53-20(В)-2128 від 27.06.2024 повідомила, що на момент огляду Обласною МСЕК, підстав для встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності не було, рішення Обласної МСЕК прийнято у відповідності до вимог п. 27 «Положення про порядок умови та критерії встановлення інвалідності» затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317, Наказу МОЗ України від 05.09.2011 № 561, Наказу МОЗ України від 05.06.2012 № 420.

Зазначаючи, що під час прийняття рішення Обласною МСЕК № 1 м. Краматорськ не враховано стан здоров`я позивача та наданих ним медичних документів, що на думку позивача підтверджують наявність у нього ознак інвалідності, вважаючи Акт огляду медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертної комісії м. Краматорськ № 054655 від 11.04.2024 протиправним та таким, що підлягає скасуванню з проведенням повторного огляду що нього, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875-ХІІ).

Частиною першою статті 2 Закону №875-ХІІ передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю (частина друга статті 6 Закону №875-ХІІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №2961-IV).

Абзац четвертий частини першої статті 1 Закону №2961-IV встановлює, що інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності (абзац восьмий частини першої статті 1 Закону №2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Пунктами 3, 4 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог. Порядок участі представників Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та інших працівників соціальної сфери затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Приписами п.15 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Згідно з пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. За наявності заперечень представників Пенсійного фонду України комісія направляє особу, що звернулася для встановлення інвалідності, на додаткове медичне обстеження, яке проводиться без урахування висновку попередньої лікарсько-консультативної комісії. Остаточне рішення приймається комісією за результатами додаткового медичного обстеження, обсяги якого визначаються комісією з урахуванням характеру та важкості захворювання.

З наявних в матеріалах справи документах, у тому числі з Акту, судом не встановлено проведення медико-соціальної експертизи відносно ОСОБА_1 не у повному складі комісії або не уповноваженим складом медико-соціальні експертної комісії.

Пунктами 20, 21 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

У разі коли голова або окремі члени комісії не згодні з прийнятим рішенням, їх думка зазначається в акті огляду комісії, який подається у триденний строк Кримській республіканській, обласній або центральній міській комісії, що приймає відповідне рішення із урахуванням результатів додаткового медичного обстеження та консультативного висновку головного спеціаліста відповідного профілю.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, рішення МСЕК про встановлення інвалідності приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії. Відомості про прийняте рішення вноситься до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Отже, рішення МСЕК про встановлення інвалідності відображається саме в акті огляду особи, оформлення такого рішення окремим документом законодавство не передбачає.

З огляду на це суд вважає, що акт огляду МСЕК є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, що також випливає з пункту 9 частини першої статті 19 цього Кодексу, яким передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду 24 грудня 2021 року у справі № 808/1542/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що згідно з п. 24 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Інструкція про встановлення груп інвалідності затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 (далі - Інструкція №561).

Відповідно до п.1.3 Інструкції №561 та Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N1317, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п.1.4 Інструкції №561).

Згідно п.1.9 Інструкції №561 огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проводиться згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

Відповідно до п.1.10 Інструкції №561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюється до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд ( п.1.13 Інструкції №561).

Пунктом 2.2 Інструкції №561 передбачено, що критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Ступінь обмеження життєдіяльності - це величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне. Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №561 повторний огляд інвалідів проводиться згідно з пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

Розділом ІІІ Інструкції №561 передбачений перелік захворювань, дефектів, необоротних морфологічних станів, порушень функцій органів та систем організму, при яких група інвалідності встановлюється без строку переогляду.

Причини інвалідності встановлюються згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 п.2.4 Інструкції №561).

Відповідно до п.12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Згідно п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному III ступені: нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтація); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності.

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Особи з інвалідністю I групи із значно вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови їх забезпечення засобами компенсації фізичних дефектів або порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, створення за необхідності спеціальних умов праці, у тому числі вдома.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів IIV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.

Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Згідно п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. Причинами інвалідності, зокрема, є: захворювання: отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях.

Наказом МОЗ України від 05.06.2012 №40 затверджено Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків (далі - Наказ №40), яким унормовано градацію наслідків травм та професійних захворювань і форми їх прояву щодо систем органів людини відсоткам втрати професійної працездатності.

Пунктом 2 таблиці 1 Наказу №40 віднесено пошкодження спинного мозку та корінців на рівні шийного, грудного або поперекового відділів хребта, що спричинило: легкі розлади чутливості, пірамідну недостатність без порушення рухів у кінцівках та функції тазових органів - ступінь втрати працездатності 5-10%; легкі розлади чутливості, легкий парез однієї або двох кінцівок без істотних порушень рухів у кінцівках та функції тазових органів - ступінь втрати працездатності 15 - 20%; помірне порушення чутливості, легкі рухові порушення, спастичний моно- або парапарез, легкий "млявий" моно- або парапарез з нерізко вираженою атрофією м`язів та незначним порушенням рухів, легким порушенням функції тазових органів - ступінь втрати працездатності 25 - 40%; помірне порушення чутливості, помірно виражені спастичний або "млявий" моно- або парапарез, легкий тетрапарез, наявність нерізких або помірних атрофій м`язів, легке порушення функції тазових органів - ступінь втрати працездатності - ступінь втрати працездатності 40-60%; виражені розлади чутливості та порушення рухів у кінцівках (пара- або тетрапарези), помірне або виражене порушення функції тазових органів - ступінь втрати працездатності 60-80%; різко виражені парези (пара- або тетрапарези аж до плегії), виражені порушення функцій тазових органів, порушення функції серцево-судинної системи та системи дихання - ступніь втрати працездатності 80-100%.

Пунктом 13.2 таблиці 4 Наказу №40 віднесено хронічну венозну недостатність (внаслідок захворювань магістральних вен нижніх кінцівок): I ступеня - ступінь втрати працездатності 5-10%, II ступеня - ступінь втрати працездатності 15-20%, III ступеня - ступінь втрати працездатності 25-50%.

Пунктом 1.3 таблиці 9 Наказу №40 віднесено порушення функції попереково-крижового відділу хребта внаслідок травми або професійного захворювання без пошкодження спинного мозку: а) легке - 15-20% втрати працездатності, б) помірне - 25-35% втрати працездатності; в) виражене - 40-60% втрати працездатності; г) різко виражене обмеження рухливості - 60-70% втрати працездатності. Відсотки втрати професійної працездатності при легких порушеннях функцій хребта встановлюються потерпілим залежно від виконуваної ними роботи, в основному потерпілим, праця яких супроводжується суттєвим фізичним навантаженням, у вимушеній робочій позі, частими нахилами тулуба.

Пунктом 1.4.2 таблиці 9 Наказу №40 віднесено ушкодження 2-х або більше хребців без пошкодження спинного мозку з помірним больовим синдромом залежно від ступеня ушкодження: I ступінь - 20-25%; II ступінь - 30 - 35%; III ступінь - 40 - 50%.

Згідно п.24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги. Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Отже, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

В разі незгоди з висновком Комісії рішення МСЕК можна оскаржити до ДЗ Центральної МСЕК МОЗ України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1977 р. н. вперше був оглянутий 11.01.2024 Обласною МСЕК №1. Д-з: цукровий діабет другого типу, середньої тяжкості; діабетична полінейропатія, мікроангіопатія.

У подальшому, без винесення експертного рішення ОСОБА_1 був направлений на консультацію до «Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро для уточнення ступеня функціональних порушень та обмеження життєдіяльності.

Відповідно до експертних рекомендацій Консультативного висновку №727 ДУ "НДІ МСПІ МОЗ України" щодо ОСОБА_1 «при обстеженні в клініці інституту у хворого виявлені незначні патологічні зміни з боку ендокринної системи, підтверджені даними об`єктивного огляду, клінічними та функціональними дослідженнями, що на теперішній час не привели до обмеження життєдіяльності…», що підтверджується Консультативним висновком доданим до відзиву.

Таким чином, ДУ "НДІ МСПІ МОЗ України» фактично підтверджено, що у ОСОБА_1 на момент обстеження були відсутні медичні показники для встановлення йому групи інвалідності.

З урахуванням викладеного та відповідно до «Критеріїв становлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», затвердженого наказом МОЗ України №420 від 05.06.2012, «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженого Наказом МОЗ України №561 від 05.09.2011, 11.04.2024 рішенням Обласної МСЕК №1 встановлено 25% втрати працездатності - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Об`єктивних даних, які б засвідчували дефекти/вади/недоліки у реалізації Комісією повноважень під час складання вказаних документів судом з приєднаних до справи доказів не встановлено.

Доказів не врахування Комісією документів наданих заявником та наявних медичних документів матеріали справи не містять.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 280/4820/19, від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, від 30 листопада 2020 року в справі № 200/14695/19-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з огляду на зазначене, визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, а отже, суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що при встановленні ОСОБА_1 25% встати працездатності Комісія діяла у відповідності з вищезазначеними нормативно-правовими актами та на підставі наявних медичних документів, не порушуючи права позивача на соціальний захист, захист здоров`я та життя, Акт огляду медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертної комісії м. Краматорськ № 054655 від 11.04.2024 прийнято з дотриманням вимог діючого законодавства, тому відсутні підстави для його скасування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Обласного центру медико-соціальної експертизи (вул. Дніпровська, буд. 14, м. Краматорськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84318, ) про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов