Справа № 560/5426/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5426/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

01 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області від 25.01.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи для призначення та обчислення позивачу пенсії за віком періоди роботи в колгоспі з 01.10.1981 по 30.04.1982, з 03.05.1986 по 04.03.1987;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати позивачу з 06.12.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VI.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював:

- з 01.10.1981 по 30.04.1982 в колгоспі ім. Фрунзе;

- з 03.05.1986 по 04.03.1987 в колгоспі імені Котовського.

В архівних довідках від 23.02.2024 №03-01/138, виданих Красилівським трудовим архівом, зазначено, що:

- гр. ОСОБА_2 (так у документах) працював в колгоспі ім. Котовського с. Кременчуки Красилівського району у 1986-1987 роках і його трудова участь за даний період склала: у 1986 році 40 відпрацьованих л/дн, нараховано 245,74 крб; у 1987 році 151 відпрацьований л/дн, нараховано 908,79 крб;

- гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (так у документах) працював в колгоспі ім. Фрунзе с. Велика Медведівка Красилівського району у 1981-1982 роках і його трудова участь за даний період склала: у 1981 році 62 відпрацьованих л/дн, нараховано 249,53 крб; у 1982 році 86 відпрацьованих л/дн, нараховано 316,90 крб.

Позивач, 05.12.1963 р.н., звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 18.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.01.2024 №25 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV через відсутність необхідного страхового стажу 30 років. Страховий стаж позивача становить 29 років 5 місяців 8 днів. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 01.10.1981 по 30.04.1982, з 03.05.1986 по 04.03.1987 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.08.1980, оскільки не надано довідки про періоди роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 08.03.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.03.2024 №25 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 29 років 5 місяців 8 днів при необхідному 30 років. До страхового стажу не зараховано період роботи по довідці №03-01/140 від 23.02.2024, виданій Красилівським трудовим архівом, оскільки в довідці ПІБ зазначено не повністю.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Визначаючись щодо доводів відповідачів про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів з 01.10.1981 по 30.04.1982, з 03.05.1986 по 04.03.1987, суд зазначає та враховує таке.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як встановив суд, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться відомості про те, що позивач у період з 01.10.1981 по 30.04.1982 працював в колгоспі ім. Фрунзе, а в період з 03.05.1986 по 04.03.1987 - в колгоспі імені Котовського.

Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

При цьому суд також бере до уваги те, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також враховує відсутність вини позивача, оскільки обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Водночас, відповідачі не довели, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Тому доводи відповідачів про відсутність відомостей про вироблений мінімум в колгоспі є безпідставними.

Крім того, суд враховує, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 періоди з 01.10.1981 по 30.04.1982 та з 03.05.1986 по 04.03.1987 є неперервними.

При цьому відповідачі не надали суду жодних доказів, що відомості, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку трудова книжка позивача недійсною також не визнавалась.

Твердження відповідача про відсутність підстав для врахування довідки №03-01/140 від 23.02.2024, виданої Красилівським трудовим архівом, оскільки в довідці ПІБ зазначено не повністю, суд вважає його безпідставним, оскільки періоди роботи позивача в колгоспі ім. Фрунзе та в колгоспі імені Котовського збігаються із відомостями, наявними в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , і ці дані є беззаперечними та достовірними.

Також згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того, відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Зі змісту викладених положень слідує, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Такі повноваження пенсійного органу повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах. Отже, відповідачі своїм право не скористалися і прийняли рішення про відмову у призначенні пенсії за віком по формальним підставам.

Отже, періоди з 01.10.1981 по 30.04.1982, з 03.05.1986 по 04.03.1987 слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Як встановив суд, страховий стаж, вказаний в рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.01.2024 №25 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.03.2024 №25, становить 29 років 5 місяців 8 днів. З урахуванням періодів роботи з 01.10.1981 по 30.04.1982 та з 03.05.1986 по 04.03.1987, загальний страховий стаж позивача становить більше 30 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

При цьому порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктами владних повноважень рішень про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.01.2024 №25 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.03.2024 №25.

Суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.

З урахуванням підпункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу має бути призначена з 06.12.2023 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.