Справа № 520/4038/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 р.Справа № 520/4038/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., повний текст складено 24.02.25 по справі № 520/4038/25

за позовом ОСОБА_1

до Заступника керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області Мозгового Максима Леонідовича , Прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області Сімоненко Крістіни Юріївни , Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Заступника керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області Мозгового Максима Леонідовича, Прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області Сімоненко Крістіни Юріївни, Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, в якому просить суд: визнати дії прокурора К.Ю. Сімоненко, яка полягає у не видачі позивачу довідки про прийняття і реєстрацію повідомлення позивача від 25.09.2024 року такими, що свідчать про порушення К. Сімоненко відносно позивача ст.33 Конвенції ООН проти корупції у формі несправедливого поводження; визнати дії прокурора К.Ю. Сімоненко щодо не роз`яснення позивачу прав викривача при прийнятті повідомлення позивача від 25.09.2024 року такими, що свідчать про порушення К. Сімоненко відносно позивача ст.33 Конвенції ООН проти корупції у формі несправедливого поводження; визнати дії заступника керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області М. Мозгового стосовно не здійснення дій по організації внесення відомостей про повідомлення позивача від 25.09.2024 року до Єдиного порталу повідомлень викривачів такими, що свідчать про порушення М. Мозговим відносно позивача ст.33 Конвенції ООН проти корупції у формі несправедливого поводження; визнати дії заступника керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області М. Мозгового щодо оформлення позивачу листа №62-647-24 від 26.09.2024 року таким, що свідчать про порушення ОСОБА_2 відносно позивача ст. 33 Конвенції ООН проти корупції у формі несправедливого поводження; зобов`язати Офіс Генерального прокурора розглянути можливість вжити належних заходів у Харківській окружній прокуратурі Харківської області спрямованих на те, щоб посадові особи цієї прокуратури не застосовували відносно позивача при повідомленні прокурора означеної прокуратури про будь-які факти, пов`язані зі злочинами, передбаченими цією Конвенцією, будь-якого несправедливого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі №520/4038/25.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги стосувались порушення прав позивача, визначених ст.33 Конвенції ООН проти корупції, які Україна погодилась виконувати і які стали частиною національного законодавства, що за верховенством права має найвищу юридичну силу. Стверджує, що прокурори М. Мозговий та К. Сімоненко порушили норму ст.33 Конвенції ООН проти корупції, а Офіс Генерального прокурора не здійснив дії, щоб вказані прокурори не порушували дану міжнародну норму. Звертає увагу, що позивач в судовому порядку намагався захистити своє право на справедливе відношення до нього і зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести дії, спрямовані на те, щоб означені прокурори виконували ст.33 Конвенції ООН проти корупції, проте суд першої інстанції посилається, що таку процедуру позивач повинен виконувати через КПК України. Зауважує, що в КПК України така дія не передбачена тому, що згідно ч.1 ст.1 КПК України порядок Кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Вважає, що суд першої інстанції не мав права відмовляти позивачу у відкритті провадження у цій справі, посилаючись на норми КПК України, бо позивач оскаржує невиконання міжнародного договору, а не будь-які інші дії, що розглядаються за нормами КПК України. Наголошує, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосудця, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі. Тому питання захисту прав викривача, з якими позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом вимагає правового визначення цієї проблеми.

Офіс Генерального прокурора подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 без змін. Зазначає, що позивач і відповідачі діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а предмет перевірки виходить за межі повноважень суду адміністративної юрисдикції, і вимоги позивача мають бути розглянуті лише в межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Під суб`єктом владних повноважень у п.7 ч.1 ст.4 КАС України розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Приписами ч.1 ст.5 КАС України визначено, зокрема, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

У свою чергу, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 КПК України).

За визначенням, що міститься у п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора як бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

З аналізу вищевказаних кримінально-процесуальних норм, вбачається чітке визначення суб`єктного складу, процедури ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядку оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів зазначає, що дії чи бездіяльність, зокрема, прокурора, пов`язані із обов`язком внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, є процесуальною діяльністю, порядок здійснення якої унормований положеннями кримінального процесуального законодавства і не може розглядатися як владна управлінська функція.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично оскаржує дії/бездіяльність відповідачів щодо прийняття та розгляду його повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення від 25.09.2024.

В межах спірних правовідносин, позивач і відповідачі діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Зазначене також підтверджується ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.10.2024 по справі №639/6382/24, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано уповноважених посадових осіб Харківської окружної прокуратури Харківської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за повідомленням ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 25.09.2024 протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника та розпочати досудове розслідування.

Таким чином, розгляд питання щодо правомірності дій або бездіяльності відповідачів повинно вирішуватися в рамках кримінального процесуального законодавства.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.12.2020 у справі №820/2892/18 та від 20.08.2020 у справі №520/4915/2020, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм прав і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 520/4038/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 02.04.2025 року