Справа № 420/38273/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце перебування: Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)», вул. Краснова, 2а, м. Одеса, 65059) до заступника начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань полковника внутрішньої служби Мельниченка Сергія (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050), Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань полковника внутрішньої служби Мельниченка Сергія, в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача; - зобов`язати відповідача розглянути його ОСОБА_1 , заяву про переведення для подальшого відбування покарання до виправної установи, розташованої в межах Чернівецької або Хмельницької областей від 30.09.2024 року, та надати обґрунтовану відповідь у визначені законом порядок і строки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він засуджений до 7 років позбавлення волі за грабіж, передбачений ч.3 ст.186 КК України та відбував покарання у державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)». В подальшому його переведено для відбування покарання до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)».

Позивач зазначив, що 30.09.2024 року звернувся до Офісу Генерального прокурора України щодо сприяння його переведенню з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» до виправної установи, розташованої в межах Чернівецької або Хмельницької областей.

Департамент з питань виконання кримінальних покарань розглянув його заяву та листом від 29.10.2024 №5541/М-4318/3.2/11-24/1/3/1/23-24 повідомив, що його звернення про переведення вже розглянуті та Центральною комісією Департаменту 13.09.2024 року прийнято рішення про переведення для подальшого відбування покарання із державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на підставі ст.10, ч.2 ст.93 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України). У листі містяться роз`яснення щодо оскарження рішення Центральної комісії Департаменту.

Позивач, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян», заявляє про допущення заступником начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань полковника внутрішньої служби Мельниченко Сергієм, який розглядав його звернення, бездіяльності щодо надання вчасної, обґрунтованої відповіді на його звернення, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 16.12.2024 прийнято до розгляду позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року зобов`язано Державну установу «Чернівецький слідчий ізолятор» надати до суду до 03.03.2025 року відомості щодо відбування в установі покарання ОСОБА_1 , та доказів на підставі яких здійснено його переведення. Зупинено провадження по справі №420/38273/24 до надання доказів по справі.

Ухвалою суду від 28.02.2025 року поновлено провадження по справі, продовжено розгляд справи, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент з питань виконання кримінальних покарань, розпочато розгляд адміністративної справи спочатку. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник Департаменту з питань виконання кримінальних покарань подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивач звернувся з клопотанням до офісу Генерального прокурора України від 30.09.2024 року, яке згодом в порядку ст.7 Закону України «Про звернення громадян» направлено на розгляд до Департаменту.

За результатом розгляду клопотання від 30.09.2024 року листом Департаменту від 29.10.2024 №5541/M-4318/3.2/11-24/1/3/1/23-24 позивача повідомлено, що Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 13.09.2024 року прийнято рішення про переведення засудженого ОСОБА_1 із державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на підставі ст.10, ч.2 ст.93 Кримінально-виконавчого кодексу України. Засудженого ознайомлено з відповідним витягом рішення 24.09.2024 року, однак він відмовився від підпису. Роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

Враховуючи, що позовні вимоги стосуються розгляду його клопотання в порядку Закону України «Про звернення громадян» та оскарження відповіді Департаменту, а також те, що позивачу надано ґрунтовну відповідь у межах вказаного Закону, представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Також представник зазначив доводи щодо суті прийнятого Центральною комісією рішення, а саме згідно з витягом з висновку службового розслідування по факту загрози життю та здоров`ю засудженому ОСОБА_1 від 26.07.2024 року встановлено, що він неодноразово звертався до оперативного відділу, після кожного переведення всередині установи про загрозу життю та здоров`ю збоку інших засуджених.

По факту отриманої оперативної інформації проведено службове розслідування, за висновком якого встановлено, що в умовах державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» існує реальна загроза життю та здоров`ю засудженого ОСОБА_1 від основної маси засуджених.

На підставі ст.10, 93 КВК України та п.б розділу 27 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 23.08.2018 клопотати перед комісією Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо переведення засудженого ОСОБА_1 з державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» до іншої установи аналогічного рівня безпеки з метою недопущення загрози його життю та здоров`ю в умовах вказаної установи.

Таким чином, рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.09.2024 року про переведення засудженого ОСОБА_1 прийнято обґрунтовано, правомірне та з метою збереження життя та здоров`я позивача.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений до 7 років позбавлення волі за ч.3 ст.186 КК України (грабіж), строк покарання відбував у державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)» (Вінницька область).

Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення та переведення для відбування покарання 13.09.2024 року прийнято рішення про переведення для подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_1 із державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», на підставі ст.10, ч.2 ст.93 КВК України.

30.09.2024 року позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора України із клопотанням, у якому просив посприяти у вирішенні питання щодо його переведення до виправної колонії у Чернівецькій чи Хмельницькій області на підставі заяви про переведення до іншої установи виконання кримінальних покарань в порядку ст.93 КВК України. Також позивач просив направити дане клопотання до Міністерства юстиції України та взяти його розгляд на особистий контроль.

Листом Офісу Генерального прокурора України №27/2-83850ВИХ-24 від 15.10.2024 на підставі ст.7 Закону України «Про звернення громадян» клопотання позивача від 30.09.2024 направлено за належністю до Міністерства юстиції України для розгляду в межах компетенції щодо можливості зміни місця відбування покарання та з інших питань.

Листом Міністерства юстиції України №145118/М-31214/27 від 21.10.2024 клопотання позивача від 30.09.2024 направлено для розгляду за належністю до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

За результатом розгляду клопотання від 30.09.2024 листом Департаменту №5541/M-4318/3.2/11-24/1/3/1/23-24 від 29.10.2024 позивача повідомлено, що Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 13.09.2024 року прийнято рішення про переведення засудженого ОСОБА_1 із державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на підставі ст.10, ч.2 ст.93 КВК України. Також листом роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 28.11.2024 року плановою залізничною вартою прибув з ДУ «Одеська ВК (№14)» до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.11.2024 по справі №727/7144/22, що підтверджується листом Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» від 24.02.2025 №4/729.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов наступного висновку.

У зверненні від 30.09.2024 року про сприяння в реалізації прав щодо переведення для подальшого відбування покарання до виправної установи, розташованої в межах Чернівецької або Хмельницької областей, позивач не посилався на жоден нормативно-правовий акт, в тому числі Закон України «Про звернення громадян».

Однак у змісті позову позивач зазначив, що відповідачем порушено саме Закон України «Про звернення громадян», оскільки його клопотання про переведення від 30.09.2024 не розглянуто по суті порушеного питання.

Відповідач у відзиві на позов також вказує про надання позивачу відповіді на його звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, спірні правовідносини стосуються надання відповіді на звернення позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, суд не перевіряє правомірність рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.09.2024 про переведення позивача із державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» та не приймає доводи відповідача з цього приводу, оскільки таке рішення виходить за межі предмету даного спору.

Частиною першою статті 1 Закону Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) закріплено право громадянина України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Метою Закону №393/96-ВР є надання практичної можливості громадянам України впливати на діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, суб`єктів приватного права. Така можливість доступна для кожного громадянина України, хто хоче реалізувати своє право на звернення з метою поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч.1 ст.3 Закону №393/96-ВР).

Водночас, «заяви» (клопотання) є зверненням громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР).

Таким чином, звернення в порядку ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР подається у разі:

- прохання про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів;

- прохання про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод;

- повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

При цьому, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги (ч.7 ст.5 Закону №393/96-ВР).

Судом встановлено, що позивач 30.09.2024 року звернувся до Офісу Генерального прокурора України із зверненням, у якому просив посприяти у реалізації його права на переведення до іншої установи відбування покарання.

Відповідно до ст.15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ст.7 Закону №393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Звернення позивача від 30.09.2024 року двічі направлялось для розгляду за належністю: Офісом Генерального прокурора України до Міністерства юстиції України та Міністерством юстиції України до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

По суті порушеного у зверненні від 30.09.2024 року питання його розглянуто Департаментом з питань виконання кримінальних покарань та листом №5541/M-4318/3.2/11-24/1/3/1/23-24 від 29.10.2024 повідомлено про попереднє рішення Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 13.09.2024 року про переведення заявника та порядок його оскарження.

Оскільки відповідь на звернення позивача від 30.09.2024 року надано саме Департаментом з питань виконання кримінальних покарань, якому за належністю його скеровано Міністерством юстиції України, суд вважає, що саме Департамент є належним відповідачем по справі.

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Суд вважає, що надана Департаментом з питань виконання кримінальних покарань відповідь на звернення від 30.09.2024 року не є повною та обґрунтованою.

У листі №5541/M-4318/3.2/11-24/1/3/1/23-24 від 29.10.2024 зазначається лише про попереднє рішення Центральної комісії Департаменту від 13.09.2024 про переведення позивача та порядок його оскарження, що не стосується суті порушеного у зверненні від 30.09.2024 року питання щодо можливості переведення до іншої установи виконання покарань у Чернівецькій або Хмельницькій областях.

Суть звернення позивача зводиться до реалізації ним права на переведення для подальшого відбування покарання до іншої виправної установи.

Натомість відповідач розглядаючи звернення не врахував суті порушеного питання, обставини в яких знаходиться заявник (позбавлення волі, обмеження в доступі до інформації, відсутність вільного доступу до Інтернету та правових баз даних) та не роз`яснив заявнику право на звернення із заявою про переведення для подальшого відбування покарання до іншої виправної установи та порядку реалізації засудженим такого права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду звернення позивача відповідач діяв не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, та без урахування усіх обставин, що мають значення для розгляду звернення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що відповідь Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на звернення від 30.09.2024 року є необґрунтованою, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо неналежного розгляду звернення позивача від 30.09.2024 року.

Верховний Суд дійшов висновку, викладеного у постанові від 16.02.2023 у справі №640/16326/20, що ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства.

Адміністративний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом, і не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, та вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Суд вважає, що захист порушеного права позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань повторно розглянути звернення позивача від 30.09.2024 року, з урахуванням висновків суду.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце перебування: Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)», вул. Краснова, 2а, м. Одеса, 65059) до заступника начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань полковника внутрішньої служби Мельниченка Сергія (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050), Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 30.09.2024 року.

Зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 30.09.2024 року, з урахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва