Справа № 160/21973/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
14.08.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2024/000013/2 від 14.03.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що надані митниці документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та на їх підставі можливо ідентифікувати задекларовані товари, тому зазначені відповідачем розбіжності є необґрунтованими та безпідставними.
Ухвалою суду від 16.08.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
04.09.2024 року представником Дніпровської митниці подано відзив на позовну заяву, яким заперечу проти задоволення позовних вимог, оскільки за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень ст. 337 МКУ, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.
23.09.2024 представником позивача подано відповідь на відзив відповідача, якою просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
01.11.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНИЧЕ» (далі Покупець) та компанією «NINGBO DAYEA INTERNATIONAL TRADE CO.,LTD» (далі Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт на № ADF/NDIT11 (далі Контракт) на продаж продукції.
Відповідно до п. 1 Контракту продавець продає, а покупець купує тканини, в подальшому «Товар», згідно з асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Проформа-інвойсах або Інвойсах до цього Контракту.
Товар, що поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в Проформа-інвойсах або Інвойсах до цього Контракту, які його невід`ємною частиною.
Найменування і кількість кожної партії Товару визначається на підставі Інвойсу, встановленого Продавцем Покупцеві на кожну окрему партію Товару.
Згідно з п. 2 Контракту ціни Товарів вказуються в Проформа-інвойсах або Інвойсах і включають в себе вартість Товарів, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п. 4.9 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товарів в країні Продавця.
Ціни на Товар розуміються на умовах обумовлених в Проформа-інвойсах або Інвойсах, відповідно до умов Інкотермс 2010.
Пунктом 3 Контракту визначено, що оплата товару здійснюється в формі банківського переказу на рахунок Продавця в наступному порядку, якщо інше не зазначено в рахунку (Інвойсі).
Умови оплати вказуються в інвойсах на кожну окрему поставку товару і є невід`ємною частиною даного контракту.
Відповідно до п. 4 Контракту поставка товару здійснюється окремими партіями. Строки поставки і відвантаження кожної партії Товару узгоджуються сторонами в Проформа-інвойсах або Інвойсах або Додатках до цього Контракту.
Товар за цим Контрактом повинен бути поставлений на умовах обумовлених в Проформа-інвойсах і/або Інвойсі (відповідно до «Інкотерм-2010»).
У Проформі-інвойсі або Інвойсі на партію товару вказуються найменування товару, кількість та вартість терміни і умови поставки, країна його походження.
Пунктом 5 Контракту передбачено, що товар повинен бути упакований і/або калібрований відповідно до вимог покупця, зазначеним Проформі-інвойсі або Інвойсі до цього Контракту, в також вимогам, які звичайно пред`являються до упаковки і/або тарі даного виду Товару.
Упаковка, маркування та етикетування товарів проводиться продавцем за його рахунок.
Сторони встановили, що упаковка Товару є первинною, безповоротною. Вартість упаковки входить у вартість Товару.
Разом із митною декларацією позивачем надані митному органу наступні документи:
- Контракт № ADF/NDIT11 від 01.11.2021 року;
- Проформу-інвойс G123AN011 від 02.08.2023 року;
- Комерційний інвойс G123AN011 від 22.12.2023 року;
- Пакувальний лист від 22.12.2023 року;
- Свіфт від 03.11.2023 року;
- Свіфт від 28.11.2023 року;
- Коносамент BW23120484 від 05.01.2024 року;
- ЦМР № 090201-2 від 29.02.2024 року№
- Рахунок-фактуру № 1054 від 04.03.2024 року;
- Довідку про транспортні витрати № 0603-1 від 06.03.2024 року;
- Договір перевезення № 081222-212 від 08.12.2022 року;
- Супровідний документ № 24PL321030NU6HW544 від 28.02.2024 року.
У митних деклараціях митну вартість товарів визначено (за основним методом) за ціною контракту.
Митниця направила ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
1 Відповідно до пункту 3.2 Контракту від 01.11.2021 року № ADF/NDIT11 умови оплати вказуються в інвойсах на кожну окрему поставку товару і є невід`ємною частиною даного контракту. Згідно рахунку-інвойс від 22.12.2023 року № G123AN011 визначені умови оплати: 30% депозит, 70% перед відправкою. До митного оформлення надано платіжні інструкції від 03.11.2023 року (16 279,99 дол. США), від 28.12.2023 року (27 350,38 дол. США). У вказаних банківських платіжних документах у призначенні платежу наявне посилання виключно на контракт від 01.11.2021 року № ADF/NDIT11 Враховуючи зазначено, надані платіжні доручення неможливо ідентифікувати з оцінюваною партією товару.
2. Згідно пункту 6.1 Контракту від 01.11.2021 № ADF/NDIT11 якість товару має відповідати вимогам, стандартам і технічним умовам, що діють в Україні, а також вимогам , які звичайно пред`являються до якості даного виду товару, і підтверджуватися відповідним документами. Крім того, відповідно до пункту 4.9 Контракту від 01.11.2021 року №ADF/NDIT11 визначено перелік відвантажувальних документів серед яких вказано: сертифікат якості продукції, виданий виробником; інші сертифікати, передбачені для даного виду товарів і які є обов`язковим для імпорту товарів на території України. При цьому до митного оформлення не надано документів, що підтверджують якість оцінюваних товарів.
3. Згідно відомостей декларації митно вартості, до ціни товару додані витрати на транспортування 123 157,50 грн. на навантаження 41 973,26 грн. Відповідно до відомостей рахунку від 04.03.2024 року № 1054, визначені наступні витрати на транспортування оцінюваної партії товарів: Морський Фрахт за межами митної території України: Нінгбо, Китай-Гданськ, Польща 38 157,50 грн.; Навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України, Гданськ, Польща 11 447,25 грн.; Автодоставка контейнеру з порту Гданськ, на склад для перевантаження, Гданськ, Польща 13 355,13 грн.; Оформлення ВМД, Гданськ, Польща 5723,63 грн.; Перевантаження, Гданськ, Польща 11 447,25 грн.; Міжнародні транспортні послуги за маршрутом Гданськ (Польща) м/п Чоп (Україна) а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 85 000,00 грн.; Міжнародні транспортні послуги за маршрутом м/п Чоп (Україна) м. Дніпро (Україна) а/м НОМЕР_3 /ВС9220ХF 87 446,56 грн.; Транспортно-експедиційне обслуговування на території України 1833,33 грн. Пунктом 3.2 договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 08.12.2022 року № 081222-212, укладеного ТОВ АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ з ТОВ «Халлдом Логістікс» передбачено плату виконавцю. У рахунку від 04.03.2024 року № 1054 визначена вартість транспортно-експедиційних послуг як складова транспортних витрат лише на території України. Враховуючи визначений маршрут перевезення, відсутні відомості щодо вартості транспортно-експедиторського обслуговування на всьому шляху прямування вантажу від пункту відправлення до пункту призначення, а саме за межами митної території України, що викликає обґрунтовані сумніви щодо включення експедиторської винагороди до витрат на транспортування оцінюваної партії товару, які є складовими митної вартості. Документальне підтвердження транспортних витрат - не надано.
4. Згідно пункту 3.3 договору від 08.12.2022 року № 081222-212 оплата робіт та послуг здійснюється замовником протягом 4 календарних днів з часу пред`явлення рахунку. Прошу надати банківські платіжні документи, що підтверджують оплату.
6. У графі 16 автотранспортної накладної від 29.02.2024 року № 090201-2 вказано перевізника LLC D.V.M Group. Документального підтвердження договірних відносин із вказаним перевізником до митного оформлення не надано.
Таким чином, Дніпровською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
У зв`язку із виявленими розбіжностями Дніпровська митниця зобов`язала позивача у 10-денний термін надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» листом від 14.03.2024 повідомило митний орган про неможливість подання додаткових документів у 10-денний термін.
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2024/000013/2 від 14.03.2024 року.
За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод.
Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації, що наявна в ЦБД.
Відтак, правомірність винесеного відповідачем рішення про коригування митної вартості товару є предметом спору у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 49 Митного кодексу України (далі - МКУ) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.
Згідно з вимогами частин 1 та 5 ст. 53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 2. ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Цей перелік є виключним і без обґрунтованих підстав митний орган не вправі вимагати інших документів для підтвердження митної вартості товару.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлений обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені виключно розбіжностями в документах що подаються для підтвердження митної вартість товарів, чи наявності в них ознак підробки або якщо вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлювалося судом, рішення про коригування митної вартості товарів, які прийняті митницею фактично обґрунтовані тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 МКУ основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МКУ встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Таким чином суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 МКУ, прийняті митним органом письмові рішення про коригування заявленої митної вартості товарів мають містити, зокрема: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно ч. 3 ст. 57 МКУ, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Втім, як видно зі змісту спірного рішення, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 МКУ у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Як визначено у ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
У свою чергу, декларант надав відповідачу всі необхідні документи із поданням митної декларації, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту.
При цьому суд також звертає увагу на таке.
Як вже зазначалось, поставка товару задекларованого у митній декларації, здійснювалась на підставі контракту № ADF/NDIT11 від 01.11.2021, укладеного між ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» (Покупець) та іноземною компанією «NINGBO DAYEA INTERNATIONAL TRADE CO.,LTD» (Продавець).
Відповідно до п. 1.2 Контракту товар, що поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в Проформа-інвойсах або Інвойсах до цього Контракту, які його невід`ємною частиною.
Згідно з п. 2.1 Контракту ціни Товарів вказуються в Проформа-інвойсах або Інвойсах і включають в себе вартість Товарів, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п. 4.9 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товарів в країні Продавця.
Відповідно до п. 2.2 Контракту ціни на Товар розуміються на умовах обумовлених в Проформа-інвойсах або Інвойсах, відповідно до умов Інкотермс 2010.
На виконання умов Контракту продавцем було виставлено рахунок-інвойс від 22.12.2023 року № G123AN011 на суму 43 630,37 дол. США
Пунктом 3.2 Контракту передбачено, що умови оплати вказуються в інвойсах на кожну окрему поставку товару і є невід`ємною частиною даного контракту.
Умовами рахунок-інвойс від 22.12.2023 року № G123AN011 визначені умови оплати: 30% депозит, 70% перед відправкою.
До митного оформлення надано платіжні інструкції від 03.11.2023 року (16 279,99 дол. США), від 28.12.2023 року (27 350,38 дол. США). Отже, сума оплати повністю співпадає з сумою зазначеною у рахунку-інвойсі від 22.12.2023 року № G123AN011.
За правилами 15 Положення № 216 від 28.07.2008 року затвердженого постановою Правління Національного банку України, платник заповнює реквізити «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.
При цьому чинним законодавством України не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на комерційний інвойс. Тому, сама по собі відсутність у вказано платіжному документі посилання на комерційний інвойс, за умови наявності вказівки на контракт згідно комерційного інвойсу, який оплачується та має посилання на Контракт, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, в у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 22.09.2019 року у справі № 810/2784/18.
Також, суд зазначає, що відсутність платіжних документів про оплату поставлених товарів має наслідком відстрочку платежу, яка передбачена умовами контракту і не може свідчити про заниження декларантом митної вартості товару. Поданий до митного оформлення товарів інвойс і є розрахунково-платіжним документом, в якому покупцю встановлюється сума до сплати, та міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору, а отже ця обставина не може слугувати підставою для здійснення коригування митної вартості товару. Така правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 10.05.2023 року у справі № 815/1780/17.
Отже, ці зауваження відповідача є необґрунтованими.
Щодо відсутності сертифіката якості та інші документи, що підтверджують якість товару, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які надаються для підтвердження митної вартості.
Частиною 5 статті 53 Митного кодексу України заборонено органу доходів і зборів вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Документи про якість товару не входять у цей перелік, відповідно зауваження митниці щодо відсутності документів виробника про якісні характеристики товару не може розцінюватися як розбіжність, яка впливає на числові значення митної вартості.
У постанові Верховного Суду від 16.11.2018 року по справі №813/1012/17 висловлена правова позиція стосовно не надання до митного оформлення декларантом документів на підтвердження якості товару, яка полягає у тому, що виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у статті 53 Митного кодексу України, і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів.
Суд вказує, що документи щодо якості товарів не підтверджують та не спростовують ціну товару, відповідно не впливають на числові значення митної вартості товару.
Щодо доводів митниці про неможливість підтвердження заявленої митної вартості товару на підстави документів на перевезення вантажу, суд зазначає про таке.
Згідно відомостей декларації митної вартості, до ціни товару додані витрати на транспортування 123 157,50 грн., на навантаження 41 973,26 грн.
На підтвердження транспортних витрат надано наступні документи: договір перевезення № 081222-212 від 08.12.2022 року; рахунок-фактура № 1054 від 04.03.2024 року; довідку про транспорті витрати від 06.03.2024 року № 0603-1; коносамент від 05.01.2024 року № BW23120484; ЦМР № 090201-2 від 29.02.2024 року.
Відповідно до відомостей рахунку-фактури від 04.03.2024 року № 1054, визначені наступні витрати на транспортування оцінюваної партії товарів: Морський Фрахт за межами митної території України: Нінгбо, Китай-Гданськ, Польща 38 157,50 грн.; Навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України, Гданськ, Польща 11 447,25 грн.; Автодоставка контейнеру з порту Гданськ, на склад для перевантаження, Гданськ, Польща 13 355,13 грн.; Оформлення ВМД, Гданськ, Польща 5723,63 грн.; Перевантаження, Гданськ, Польща 11 447,25 грн.; Міжнародні транспортні послуги за маршрутом Гданськ (Польща) м/п Чоп (Україна) а/м НОМЕР_1 /ВС9220ХF 85 000,00 грн.; Міжнародні транспортні послуги за маршрутом м/п Чоп (Україна) м. Дніпро (Україна) а/м НОМЕР_3 /ВС9220ХF 87 446,56 грн.; Транспортно-експедиційне обслуговування на території України 1833,33 грн.
Рахунком-фактурою від 04.03.2024 року № 1054 було погоджено остаточну суму вартості перевезення товару, що була відображена при митному оформленні товару. Тому ненадання документів на підтвердження з безпосереднім перевізником LLC D.V.M Group жодним чином не перешкоджає числову визначенню розміру транспортних витрат.
Довідкою про транспортні витрати від 06.03.2024 року № 0603-1 також зазначено вартість транспортування вантажу по маршруту Нінгбо, Китай-Гданськ, Польща.
Таким чином, декларант, у відповідно до вимог ст. 53 МК України та Наказу № 599 від 24.05.2012 року надав достатні документи, які містять відомості про перевезення оцінюваних товарів.
Щодо тверджень відповідача відносно копії митної декларації країни відправлення, суд зазначає про таке.
Суд звертає увагу, що копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Враховуючі надані до митного оформлення документи, що підтверджують вартість товару, яка підлягає сплаті, в зауваженні митницею не зазначено у зв`язку з якими розбіжностями в документах, що впливають на правильність визначення митної вартості, висувається вимога про надання копії митної декларації країни відправлення.
Верховний Суд, в постанові від 19.03.2019 року у справі №810/4116/17 висловив наступну правову позицію щодо ненадання декларації країни відправлення: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
За наведених обставин, зазначені доводи митниці є безпідставними.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а тих, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Отже, суд вважає, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих позивачем, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року у справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
При цьому, такі посилання митного органу не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи зазначені недоліки, відповідач не наводить посилань на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити і про таке.
Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 08.02.2019 року у справі №825/648/17, від 26.05.2022 року у справі №560/355/19.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Зважаючи на викладене, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неможливості перевірки митної вартості товару за відсутності відомостей про вартість страхування.
Інші підстави, зазначені у спірному рішенні про коригування митної вартості суд не бере до уваги, оскільки такі підстави не передбачені частинами 2-4 статті 53 МКУ.
Відтак, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про непідтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Беручи до уваги те, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів жодним чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
З урахуванням наведеного, суд робить висновок, що митним органом оспорюване рішення прийняте без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, тому наявні підстави для його скасування.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовної заяви.
Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотань про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу представником відповідача не заявлено.
При цьому, відповідач надав заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Судом встановлено, що між ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» та Адвокатським бюро «Майя Сергєєва та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги від 13.08.2024 №54.
Також, 13.08.2024 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, відповідно до п. 2 якої гонорар є фіксованим і включає в себе повне юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості та складає 7000 грн.
Відповідно до рахунку на оплату №114 від 13.08.2024 загальна вартість наданих послуг складає 7000 грн.
Отже, загальна сума витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі склала 7000 грн.
При цьому, суд звертає увагу, що розмір гонорару адвоката у сумі 7000 грн є фіксованим, узгодженим сторонами у додатковій угоді до договору від 13.08.2024 №1 про надання правової допомоги та фактично є сплаченим клієнтом, що підтверджується платіжною інструкцією №9137 від 13.08.2024 на суму 7000 грн.
Таким чином, наведені обставини не вимагають будь-якого іншого підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги та надання суду актів наданих послуг (виконаних робіт) з детальним описом їх обсягів та вартості.
З огляду на викладене, клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. підлягає задоволенню.
З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2024/000013/2 від 14.03.2024 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко