Справа № 160/19151/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
16.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що виразилася:
у ненарахуванні та невиплаті військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за січень, лютий, березень та квітень 2024 року;
у ненарахуванні та невиплаті військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 окладу за військовим званням за січень, лютий, березень та квітень 2024 року;
2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 :
нарахувати та виплатити військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 додаткову винагороди у розмірі 100000 гривень за січень, лютий, березень та квітень 2024 року;
нарахувати та виплатити військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 оклад за військовим званням за січень, лютий, березень та квітень 2024 року;
3. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки в кількості 30 днів та додаткової відпустки в кількості 14 днів за 2024 рік.
4. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що виразилася у відсутності проведення індексації на грошове забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1
5. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 24 квітня 2024 року.
6. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 :
довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393,
довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»
грошовий атестат №22/1679 від 24 квітня 2024 року, які включають суми виплати грошового забезпечення з березня 2023 року по грудень 2023 року, які зазначені у Рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року по справі №160/954/24 та суми виплат грошового забезпечення за січень, лютий, березень та квітень 2024 року.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що, враховуючи протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що виразилася невиплаті всіх сум, що належали ОСОБА_1 при звільненні в день його звільнення виникла необхідність відновлення його порушеного права шляхом звернення до суду з цим позовом. Грошове забезпечення (щомісячні основні виплати, щомісячні додаткові виплати, одноразові та додаткові види грошового забезпечення, виплати матеріальної допомоги) є майном позивача в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і він має законні сподівання на одержання означеного грошового забезпечення у відповідних періодах.
Позивач зауважив, що має право на компенсацію за невикористанні відпустки, а також на проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 24.04.2024 року.
Ухвалою від 22.07.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стосовно відпустки УБД у 2024 році відповідач вказав наступне. В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Виходячи з вищевикладеного, грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки. Позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку під час дії особливого або воєнного стану.
Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час непроведення розрахунку є передчасними, оскільки судом на даний час не встановлено факту порушень вимог чинного законодавства в частині остаточного розрахунку ОСОБА_1 при звільненні в даному спорі.
Щодо довідки про доходи для обчисленні пенсії. Для отримання відомостей про себе з Державного реєстру фізична особа звертається особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання) або до будь-якого контролюючого органу, подає документ, що посвідчує особу, та заяву за формою №10ДР. Представник додає до заяви за формою №10ДР довіреність, засвідчену в нотаріальному порядку, на отримання відомостей з Державного реєстру, документ, що посвідчує особу такого представника, та ксерокопію (з чітким зображенням) документа, що посвідчує особу довірителя. Аналогічно реалізована можливість отримання інформації про доходи через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України. Доказів отримання письмової відмови від відповідача за наслідками розгляду відповідної заяви в межах строків, визначених Законом України Про звернення громадян щодо видачі довідки про грошове забезпечення для досудового врегулювання спору, виключно яку позивач може оскаржити у судовому порядку, до матеріалів позовної заяви не надано. Тому позовні вимоги є передчасними та наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду в цій частині.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №114 від 09.05.2022 року військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.05.2022 року №53-РС на посаду радіотелефоніста 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, який прибув для подальшого проходження служби із в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , з 09.05.2022 року зарахувати до списків особового складу частини на всі види забезпечення, вважати таким, що 09.05.2022 року приступив до прийому справ та посади, цього ж числа прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад за посадою 2640 грн на місяць, шпк «солдат».
Згідно з Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №27/2345 від 05.11.2022 року ОСОБА_1 02.10.2022 року близько 13 години 10 хвилин під час виконання бойового завдання отримав поранення внаслідок обстрілу з танку позицій підрозділу в районі населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області зі сторони збройних сил рф. Поранення отримане під час захисту Батьківщини, саме виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій. Пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №330 від 18.11.2023 року ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира в/ч та перебуває на лікуванні більше чотирьох місяців, на підставі п. 9 розділу 1 наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, призупинено виплату грошового забезпечення з 18.11.2023 року.
Згідно зі Свідоцтвом про хворобу №702/7 від 19.03.2024 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , «Поранення, травма, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка командира частини про обставини травми №27/2345 від 05.11.2023 року). Згідно з класифікацією тяжкості отриманих травм дана травма відносить до тяжких (наказ МО України №370 від 04.07.2007 року). Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
Відповідно до Довідки №9/1/1271 від 01.04.2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 дійсно в період з 24.05.2022 року по 19.08.2022 року та з 07.09.2022 року по 02.10.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районі н.п. Петрівка, н.п. Волохів Яр, н.п. Куп`янськ Харківської області. Підстава: БР командира НОМЕР_5 ОМБР №6/3/222кп/дск від 24.05.2022 року; БР командира 1 стрілецького батальйону №2 від 24.05.2022 року; БР командира 92 ОМБР №6/3/1/395кп/дск від 03.09.2022 року; БР командира 1 стрілецького батальйону №60 від 03.09.2022 року; рапорт тво командира 4шб в/ч НОМЕР_1 від 01.04.2024 року №9/2/1035.
02.04.2024 року позивач звернувся до командира 10 штурмової роти, 4 батальйону в/ч НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив щодо клопотання перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби за п. «б» п. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
07.04.2024 року командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято накази (по стройовій частині): №100:
п. 13. за яким вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: З Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» з 07.04.2024 року: військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира частини;
п. 20. Військовослужбовцю за призовом солдату ОСОБА_1 , колишньому радіотелефоністу 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, який знаходиться в розпорядженні командира в/ч, поновити виплату грошового забезпечення з 08.04.2024 року.
Наказом від 24.04.2024 року №119 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) №125-РС від 24.04.2024 року з військової служби у відставку за ст. 26 ч. 4 п. 2 підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 24.04.2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено на зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Цим же наказом визначено виплатити, зокрема грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2024 рік за 30 календарних діб у сумі 20 899,73 грн.
Відпустка за сімейними обставинами не надавалась.
Додаткова відпустка як учаснику бойових дій, передбачена п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надавалась.
Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі 20 899,73 грн.
Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року за 2024 рік у сумі 20 899,73 грн.
Виплатити одноразову грошову по звільненню відповідно до Постанови КМУ №460 від 17.09.2014 року за 25 календарних місяців.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що виразилася невиплаті всіх сум, що належали ОСОБА_1 при звільненні в день його звільнення виникла необхідність відновлення його порушеного права шляхом звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 8 зазначеної постанови установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває станом на момент розгляду справи.
Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплату військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 :
- додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за січень, лютий, березень та квітень 2024 року;
- окладу за військовим званням за січень, лютий, березень та квітень 2024 року;
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до приписів абзацу шістнадцятого пункту 2 розділу І Порядку №260 визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Також, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 року №44, Порядок №260 доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», пунктами 10, 11 якого передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які: (...) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
З матеріалів справи судом встановлено та зазначені обставини сторонами не оспорюються, що позивач 02.10.2022 року близько 13 години 10 хвилин під час виконання бойового завдання отримав поранення внаслідок обстрілу з танку позицій підрозділу в районі населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області зі сторони збройних сил рф. Поранення отримане під час захисту Батьківщини, саме виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій. Пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №27/2345 від 05.11.2022 року).
Наявність означеної Довідки №27/2345 від 05.11.2022 року є підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Водночас, як встановлено судом з рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/954/24 від 01.04.2024 року ОСОБА_1 перебуває на безперервному стаціонарному лікуванні з 02.10.2022 року по 09.01.2024 року (дата звернення із позовом до суду по справі №160/954/24) (включаючи час лікування у закордонному закладі охорони здоров`я з 08.08.2023 року). Суд зазначав, враховуючи безперервне лікування з 02.10.2022 року по 09.01.2024 року (дата звернення із даним позовом до суду), у відповідності до п.11 розділу XXXIV Порядку №260 є підставою для включення таких військовослужбовців до відповідних наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).
Згідно з епікризом з Медичної карти стаціонарного хворого №3266 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.03.2024 року по 27.03.2024 року у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.
Водночас, посилаючись на пункт 9 розділу І Порядку №260, на підставі якого був винесений наказ №330 від 18.11.2023 про призупинення виплати грошового забезпечення, відповідач стверджує про відсутність підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 18.11.2023 року по 07.04.2024 року.
Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні)
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Тобто, військовослужбовці у період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах у зв`язку з хворобою мають право на отримання грошового забезпечення у належному розмірі, але протягом не більше чотирьох місяців, водночас, після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах грошове забезпечення виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
З аналізу наведених норм Постанови №168 чітко слідує встановлення лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Суд наголошує, що згідно з дослідженою медичною документацією (виписками із медичної карти стаціонарного хворого, медичними довідками, виписними епікризами), позивач проходив безперервне лікування саме в умовах стаціонару у період з 01.01.2024 року по 05.03.2024 року та з 09.03.2024 року по 27.03.2024 року, що відповідачем не заперечується. Крім того, таке лікування відбувалося у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме отриманням позивачем 02.10.2022 року поранення, що підтверджується відповідним діагнозом, зазначеним у виписках з медичної карти стаціонарного хворого.
Тобто, обидві умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються копіями медичних документів, які містяться в матеріалах справи.
За наведених обставин позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні, а саме у період з 01.01.2024 року по 05.03.2024 року та з 09.03.2024 року по 27.03.2024 року, позаяк факти такого перебування підтверджуються належними та допустимими доказами.
Водночас матеріалами справи не підтверджено факт перебування на стаціонарному лікуванні у період з 06.03.2024 року по 08.03.2024 року включно, з 28.03.2024 року по 31.03.2024 року включно, а також у квітні 2024 року, тому у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Докази про нарахування та виплати у повному обсязі додаткової винагороди у період з 01.01.2024 року по 05.03.2024 року включно та з 09.03.2024 року по 27.03.2024 року включно у зв`язку з отриманням позивачем поранення, травми, пов`язаними із захистом Батьківщини, та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, яка передбачена постановою КМУ №168, відсутні.
Таким чином, відповідачем допущена протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, через що наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні за період з 01.01.2024 року по 05.03.2024 року включно та з 09.03.2024 року по 27.03.2024 року включно.
Відповідно до статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, слідує, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо встановлено порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Судом встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) було прийнято наказ від 18.11.2023 року №254, на підставі якого позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 18.11.2023 року відповідно до пункту 9 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, а пунктом 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2024 року №100 виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 08.04.2024 року поновлено, при цьому раніше суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди з 01.01.2024 року по 05.03.2024 року включно та з 09.03.2024 року по 27.03.2024 року включно.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним і скасувати зазначений наказ у частині призупинення виплати позивачу.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки в кількості 30 днів та додаткової відпустки в кількості 14 днів за 2024 рік.
Відповідно до ст.4 Закону України "Про відпустки" встановлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У відповідності до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п.12 ч. 1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з п.17, п.18 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.
Відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
Згідно ст.1 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 року у зразковій справі №620/4218/18 дійшов висновку, що припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів:
1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін;
2) грошова компенсація відпустки особі.
Згідно п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі по тексту Порядок №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_6 від 23.01.2019 року, наявного в матеріалах справи.
Як встановлено судом, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №119 від 24.04.2024 року визначено виплатити ОСОБА_1 зокрема грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2024 рік за 30 календарних діб у сумі 20 899,73 грн.
У цьому ж наказі вказано, що додаткова відпустка як учаснику бойових дій, передбачена п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надавалась.
Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні відпустки за 2024 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій
Таким чином, наявні підстави для зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні (в кількості 14 днів) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік.
Також, зважаючи на те, що у наказі вказана сума грошових коштів, які мають бути виплачені позивачу в рахунок компенсації за невикористану відпустку за 2024 рік за 30 календарних діб у сумі 20 899,73 грн, а в матеріалах справи відсутні докази виплати компенсації, то суд з метою ефективного захисту та відновлення прав позивача вважає за необхідне стягнути означену суму з відповідача на користь позивача.
Щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 року по 24.04.2024 року
За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII Про індексацію грошових доходів населення (далі Закон №1282-XII):
індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;
індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;
поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону №1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII:
індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша);
обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (частина друга);
для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті (частина третя);
підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта).
Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Частиною другою статті 6 Закону №1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 8 Закону №1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.
За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Відповідно до пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац перший).
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії (абзац другий).
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац п`ятий).
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац шостий).
У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу (абзац сьомий).
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абзац перший).
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац другий).
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій).
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий).
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Пунктом 14 Порядку №1078 визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
З вищевикладеного слідує, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.
За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.
Застосування положень статті 5 Закону №1282-XII, як на підставу ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є протиправним.
Означене не відповідає нормам Закону №1282-XII та пункту 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Таким чином, позовні вимоги щодо проведення індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2024 року по 24.04.2024 року підлягають задоволенню.
Стосовно зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ від 01.07.2022 року, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У постанові від 13.05.2020 року по справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
З огляду на таке законодавче регулювання Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
У підсумку у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Отже, період затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, але не більш як за шість місяців, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.
У розглядуваному випадку період затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 25.04.2024 року та обмежується шестимісячним строком до 25.10.2024 року, як це передбачено частиною першою статті 117 КЗпП України та становить 184 календарних дня.
Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Підпунктом б пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, розрахунковою величиною для визначення середньоденного розміру грошового забезпечення є календарний день.
Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2024 року по 25.10.2024 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 25.04.2024 року по 25.10.2024 року відповідно до Порядку №100.
Щодо позовних вимог, які стосуються зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 :
довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393,
довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»
грошовий атестат №22/1679 від 24 квітня 2024 року, які включають суми виплати грошового забезпечення з березня 2023 року по грудень 2023 року, які зазначені у Рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року по справі №160/954/24 та суми виплат грошового забезпечення за січень, лютий, березень та квітень 2024 року.
Позивач обгрунтовуючи позовну заяву у частині вказаних вище позовних вимог, зауважував, що при видачі довідок №22/1680 від 24.04.2024 року, №22/1681 від 24.04.2024 року та грошового атестата №22/1679 від 24.04.2024 року відповідач не врахував та не включив грошові кошті, які Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була нарахувати та виплатити у відповідності до Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року по справі №160/954/24 та грошові кошти, які військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за січень, лютий, березень та квітень 2024 року.
У матеріалах справи наявна заява, підписана представником позивача, від 07.06.2024 року, в якій позивач просив в/ч надати йому коректно заповнені: довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393; довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; грошовий атестат.
Судом встановлено, що дана заява направлялась відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення, згідно трекінгу відповідач 11.06.2024 року отримав дану заяву.
Відповідач, окрім іншого, у відзиві на позовну заяву наголосив на відсутності письмової відмови відповідача за наслідками розгляду відповідної заяви в межах строків, визначених Законом України «Про звернення громадян» щодо видачі довідки про грошове забезпечення для досудового врегулювання спорту, виключно яку позивач може оскаржити у судовому порядку. Тож, вимоги є передчасними.
З приводу даної позовної вимоги та аргументів сторін по справі суд вказує наступне.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року за №280 "Про організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту" затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Правила №280).
Додатком 16 Правил №280 визначено форму грошового атестату.
Відповідно до пункту 11.1 Правил №280 грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у таких випадках: - вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини; - зарахування військової частини, що не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, на фінансове забезпечення від однієї військової частини до іншої; - звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби); - відрядження військовослужбовців до органів виконавчої влади та Інших цивільних установ із залишенням на військовій службі.
Згідно з пунктом 11.2 Правил №280 у грошовому атестаті зазначаються: - умовне найменування військової частини, яка видала грошовий атестат військовослужбовцю, а якщо немає умовного, - дійсне найменування військової частини та її поштова адреса; - найменування займаної штатної посади.
Також, у пункті 1 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) - розмір окладу за військовим званням і виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено у цьому та наступних пунктах грошового атестата назва місяця записується словом);
- у пункті 2 - тарифний розряд за останньою займаною посадою, розмір посадового окладу та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено; - у пункті 3 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) - розмір надбавки за вислугу років та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено. Також записується вислуга років для отримання надбавки за вислугу років (у тому числі з пільговою вислугою) і зазначається станом на 01 число місяця, наступного за місяцем видачі грошового атестата. Наприклад: "Обчислена на 01 січня 2019 року вислуга років становить: немає років немає місяців та сім днів" або: "Обчислена на 01 січня 2019 року вислуга років становить: сім років сім місяців сім днів з пільговою вислугою: дев`ять років дев`ять місяців дев`ять днів". Записи про обчислення вислуги років на пільгових умовах здійснюються військовослужбовцям, які мають право на таку вислугу років;
у пункті 4 (підпункти 4.1 - 4.7) - виплачені щомісячні додаткові види грошового забезпечення; назва виплати, яку отримував військовослужбовець за час виконання обов`язків за посадою, їх розмір та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено;
у пункті 5 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) (підпункти 5.1 - 5.3) - виплачені одноразові додаткові види грошового забезпечення;
у підпункті 5.1 - виплачена грошова допомога на оздоровлення; найменування військової частини, дата та номер наказу про виплату та за який рік вона виплачена;
у підпункті 5.2 - виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; найменування військової частини, дата та номер наказу про виплату та за який рік вона виплачена;
у підпункті 5.3 - виплачена одноразова грошова допомога після укладення першого контракту; найменування військової частини, дата та номер наказу про виплату;
у підпунктах 5.1 - 5.3 грошового атестата зазначається тільки остання виплата кожного одноразового додаткового виду грошового забезпечення, здійснена за період служби військовослужбовця в даній військовій частині;
у пункті 6 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) - найменування військової частини, дати та номери наказів про виплату підйомної допомоги військовослужбовцю та на членів його сім`ї; найменування військової частини, дати та номери наказів про виплату підйомної допомоги військовослужбовцю та на членів його сім`ї за попереднім місцем служби військовослужбовця;
у пункті 7 - сума виплаченої одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби (записується словами);
у пункті 8 - дата, до якого числа включно виплачено індексацію; у пункті 9 - сума залишку непогашеного нарахування на день вибуття військовослужбовця з військової частини (записується словами); найменування військової частини, дата та номер наказу про здійснення нарахування. Якщо є декілька наказів про здійснення нарахувань, то по кожному наказу заповнюються окремі підпункти 9.1; 9.2; 9.3 тощо;
у пункті 13 - інформація про виплату інших видів грошового забезпечення, не передбачених формою грошового атестата;
у пункті 14 - правильність записів, здійснених у пунктах 1-13, засвідчується особистим підписом власника грошового атестата.
Із зазначеного слідує, що в грошовому атестаті зазначаються фактично виплачені розміри грошового забезпечення станом на день звільнення.
Своєю чергою, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (надалі - Порядок №3-1).
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Розділу 2 Порядку №3-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, додаються, зокрема, грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ (додаток 8 до цього Порядку).
Таким чином, з огляду на викладене та відповідно до статті 46 Конституції України, яка гарантує право громадян на соціальний захист, включно з отриманням пенсій у порядку, встановленому законом, суд вважає, що грошовий атестат та довідка про додаткові види грошового забезпечення є необхідними документами для реалізації права позивачки на отримання пенсії у належному розмірі.
Крім того, відповідно до пункту 5 статті 15 Закону №2262-ХІІ на момент звільнення позивача військова частина зобов`язана здійснити повний розрахунок із військовослужбовцем за всіма видами грошового забезпечення.
Оскільки невідповідність у нарахуванні грошового забезпечення позивача була виправлена згідно з рішенням суду, військова частина зобов`язана відобразити у грошовому атестаті перераховані розміри грошового забезпечення, оскільки видача оновленого грошового атестату, як і довідки, обумовлена проведеним перерахунком грошового забезпечення на виконання рішення суду, а в свою чергу, такий перерахунок проведений з метою відновлення порушеного права позивачки на належний розмір грошового забезпечення, право на отримання якого виникло до звільнення зі служби.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року по справі №160/954/24 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпусток за 2022 та 2023 роки.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки в кількості 30 днів та додаткової відпустки в кількості 14 днів за 2022 рік та основної відпустки в кількості 30 днів та додаткової відпустки в кількості 14 днів за 2023 рік.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 02 жовтня 2022 року по 31 грудня 2023 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02 жовтня 2022 року по 31 грудня 2023 року, з урахуванням виплачених сум.
Дане рішення суду набрало законної сили.
За встановлених обставин у цій справі та наведеного правового регулювання суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний надати грошовий атестат, довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону №2262-XII та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки позивач набув право на отримання оновленого грошового атестату та довідок із зазначенням грошового забезпечення у розмірах, обчислених згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року по справі №160/954/24.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу нові довідки та грошовий атестат суми виплат грошового забезпечення за січень, лютий, березень та квітень 2024 року та інших виплат, досліджуваних у цьому рішенні, суд зазначає, що такі є передчасними, адже відповідні перерахунки грошового забезпечення позивача на виконання цього ж судового рішення ще не проведено.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до пункту 5 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на момент звільнення військова частина зобов`язана здійснити повний розрахунок із військовослужбовцем за всіма видами грошового забезпечення.
При цьому законодавець не передбачив у зазначених нормах можливості визнання дій військової частини протиправними у випадку неналежного нарахування грошового забезпечення під час проходження служби. Такі дії можуть бути виправлені з урахуванням правових наслідків, визначених статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, що зобов`язує виконувати рішення судів, які набрали законної сили.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється.
Керуючись ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2024 року №330 у частині призупинення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 18.11.2024 року на підставі пункту 9 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що виразилася у відсутності проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 24.04.2024 року
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 оновлених грошового атестату, довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393; довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», які включають суми виплати грошового забезпечення з березня 2023 року по грудень 2023 року, які зазначені у Рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року по справі №160/954/24.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 оновлені довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та абзацу 8 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393; довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; грошовий атестат, які включають суми виплати грошового забезпечення з березня 2023 року по грудень 2023 року, які зазначені у Рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року по справі №160/954/24.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні (в кількості 14 днів) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні (в кількості 14 днів) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік.
Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2024 року по 25.10.2024 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 25.04.2024 року по 25.10.2024 року відповідно до Порядку №100.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2024 рік за 30 календарних діб у сумі 20 899,73 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко