Справа № 420/38034/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування наказу, дисциплінарного стягнення та фінансових наслідків,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «догана», накладена 23.10.2024 року начальником фінансово-економічної служби - головним бухгалтером в/ч НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 (рапорт від 02.11.2024 за вх. №8542);

визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №290 від 02.11.2024, яким оголошено їй старшому матросу ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення «догана» за порушення порядку виконання наказу, що полягає у порушенні ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, накладена 23.10.2024 року начальником фінансово-економічної служби - головним бухгалтером в/ч НОМЕР_1 ;

скасувати фінансові наслідки накладення дисциплінарного стягнення у вигляді утримання 10 % з премії грошового забезпечення її старшого матроса ОСОБА_1 , за жовтень 2024 року, які були утримані на підставі наказу командиру в/ч НОМЕР_1 №290 від 02.11.2024 року.

Позивачка зазначила, що на підставі наказу №18-PC від 18.03.2024 проходить військову службу на посаді бухгалтера групи бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_2 , звання старший матрос.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №290 від 02.11.2024 на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягає у порушенні порядку виконання наказу. На підставі прийнятого наказу з її грошового забезпечення утримано 10% премії.

ОСОБА_1 вважає дисциплінарне стягнення «догана», наказ №290 від 02.11.2024, та як наслідок утримання 10% премії, протиправними i такими, що підлягають скасуванню, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином i в повному об`ємі виконувала всі посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією.

Позивачка зазначає, що причиною прийняття керівництвом рапорту слугує неодноразове подання нею попередніх рапортів, в тому числі, про неможливість прийняття від попереднього бухгалтера ОСОБА_3 «Служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння», у зв`язку з її неналежним веденням. Щодо вказаних обставин вона також зверталась до Генерального штабу ЗCУ та ДБР, у зверненнях вказувала про порушення колегами військовослужбовцями трудової дисципліни, умов праці, виконання службових обов`язків, та тиск на неї з боку безпосереднього керівника ОСОБА_4

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_5 не бажаючи провести перевірку в своєму підрозділі з метою встановити причини та умови можливих порушень на які вона вказувала, а також маючи особливе ставлення до її скарг (звернень), користуючись службовими повноваженнями, без об`єктивної перевірки та службового розслідування, наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Позивачка зазначає, що на неї накладено вже 4 дисциплінарних стягнення наказами №229 від 02.09.2024, №290 від 02.11.2024 (оскаржуваний по цій справі), №124 від 13.11.2024 та №130 від 25.11.2024.

Вважає, що вищевикладені обставини свідчать про те, що оскаржуваний наказ винесений з особистих мотивів, з метою змусити її підкоритись бажанням керівництва.

Також всупереч ст.98 Дисциплінарного статуту ЗСУ командир, який наклав дисціплінарне стягнення, майор ОСОБА_4 , формально поставився до встановлення, фіксування обставин вчинення дисциплінарного проступку, не з`ясував ступінь провини та причини й умови, що сприяли вчиненню правопорушення, формально поставився до накладення дисциплінарного стягнення. При цьому не довів до її відома в чому конкретно полягає порушення порядку невиконання наказу, не роз`яснив підстав не розгляду її рапортів з цього питання.

Крім того позивачка зазначила про наявність суперечностей, за яких неможливо встановити дату вчинення спірного проступку, а саме: в службовій картці датою вчинення проступку вказано 24.10.2024 року, стягнення накладено 25.10.2024 року, однак в оскаржуваному наказі зазначено іншу дату накладення стягнення - 23.10.2024 року. За таких обставин накладення дисциплінарного стягнення 23.10.2024 року здійснено на підставі рапорту, який прийнятий пізніше в часі (02.11.2024 року), що свідчить про невідповідність наказу вимогам законодавства.

На підставі викладеного позивачка просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 07.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано докази по справі.

Ухвалою суду від 07.02.2025 року позов залишено без руху після відкриття провадження.

Ухвалою суду від 06.03.2025 року поновлено позивачці строк звернення до суду з позовом по цій справі, продовжено розгляд справи.

Ухвала суду від 31.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника в/ч НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та допит свідків по справі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що 22.10.2024 року майор ОСОБА_4 , як начальник фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , віддав наказ старшому матросу ОСОБА_1 про прийняття справ та обліку служби засобів ближнього бою та розвідки. Наказ було віддано в присутності старшого матроса ОСОБА_6 . Встановлений строк для виконання наказу до 24.10.2024 року.

24.10.2024 року близько 13:00 год позивачкою подано рапорт від 24.10.2024 №19 на ОСОБА_4 з проханням передання служби після опрацювання ОСОБА_6 відповідних документів.

На вказаному рапорті ОСОБА_4 накладено резолюцію наступного змісту: « 1. Старший матрос ОСОБА_1 : Прийняти службу до 17:30 24.10.2024. Опрацювати накладні за жовтень місяць разом зі старшим матросом ОСОБА_6 . 2. Старший матрос ОСОБА_6 : Надати всебічну допомогу у проведенні накладних за жовтень місяць до 30.10.2024. Передати службу старшому матросу ОСОБА_1 до 17:30 24.10.2024 з наданням актів передачі.».

Однак позивачкою вказаний наказ не виконано, та не отримано жодної доповіді про виконання або невиконання наказу керівника.

Представник відповідача вважає, що позивачка повинна була виконати наказ та прийняти службу із зазначенням недоліків які, на її думку, були виявлені під час прийому-передачі.

Єдиною доповіддю, поданою про виконання або невиконання наказу, стала доповідь старшого матроса ОСОБА_6 (рапорт від 24.10.2024 №20), у якій зазначено, що позивчка відмовилася приймати службу.

Наступного дня 25.10.2024 року майор ОСОБА_4 , у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заслухав пояснення ОСОБА_1 щодо причин невиконання його наказу, а також причин відсутності доповіді про виконання чи невиконання цього наказу. Крім того, майор ОСОБА_4 заслухав пояснення старшого матроса ОСОБА_6 , свідком чого також була старший матрос ОСОБА_7 .

За результатом безпосереднього спілкування з підлеглими особами 25.10.2024 року майор ОСОБА_4 усно оголосив позивачці догану у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Представник відповідача зазначив, що у витягу з наказу №290 від 02.11.2024 допущено технічну помилку та датою накладення стягнення вказано 23.10.2024 року, замість 25.10.2024 року. Однак вказане не впливає на дійсність самого наказу №290 від 02.11.2024, в якому зазначена вірна дата накладення стягнення - 25.10.2024 року.

Оскільки витяг з наказу є лише допоміжним документом для інформаційного ознайомлення, а юридичну силу має сам наказ, оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства, представник наголошує, що доводи позивачки в цій частині є проявом надмірного формалізму.

Позивачка подала до суду відповідь на відзив, якій просила задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що резолюція майора ОСОБА_4 на її рапорті від 24.10.2024 №19 не відповідає вимогам оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця, оскільки в ній не розглянуто рапорт по суті, не зазначено погодження або непогодження рапорту, також не зазначив правові підстави та обґрунтування прийнятого рішення по рапорту. При цьому, майор ОСОБА_4 не вказав в якому стані треба прийняти службу, хто буде нести відповідальність за відсутність ключових документів, електронних таблиць, меморіальних ордерів тощо при передачі та прийняття служби.

Позивачка зазначає, що резолюція не є наказом. Резолюція це зроблений посадовою особою напис на документі, що містить стислий зміст прийнятого нею рішення щодо виконання документа.

При цьому, позивачка наголошує, що у разі, якщо вона прийме службу в тому вигляді та стані в якому ця служба передається, то вся відповідальність за попереднє неналежне введення служби, відсутність документів тощо, буде покладатися на неї так як вона бачила, що приймає і погодилась з цим.

Таким чином, склалася ситуація, яка в будь якому разі приведе до порушення її прав, а саме: у разі виконання резолюції вона буде відповідати за неналежне попереднє ведення служби (є підстави для кримінальної відповідальності), невиконання резолюції також тягне відповідальність на розсуд майора ОСОБА_4 .

Представник відповідача подав до суду заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивачка намагається змістити акцент із ключового питання про факт віддання наказу та його невиконання на другорядні процедурні моменти, що не скасовують вимогу про виконання наказу у встановлений строк. Посилання на неналежний стан документації або необхідність додаткових рішень командира є спробою уникнути відповідальності, оскільки наказ про прийняття служби був чітким, визначеним та підлягав негайному виконанню.

Фактична поведінка позивачки свідчить не лише про невиконання наказу, а й про свідоме ухилення від виконання дисциплінарних обов`язків, що підтверджується відсутністю рапорту про прийняття служби, ненаданням своєчасної доповіді та незрозумілими вимогами щодо перегляду рішення командира, яке вже було прийняте 22 жовтня 2024 року.

Твердження позивачки щодо невідповідності резолюції вимогам порядку є необґрунтованим, оскільки вона не враховує правову природу резолюції та її місце у системі військового управління. Вказане не спростовує головного факту наявності прямого наказу, невиконання якого позивачкою є дисциплінарним порушенням.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 .

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) №18-PC від 18.03.2024 старшого матроса ОСОБА_1 призначено на посаду бухгалтера групи бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_2 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №67 від 18.03.2024 старшого матроса ОСОБА_1 вирішено вважати такою, що з 19.03.2024 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час проходження військової служби наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №290 від 02.11.2024 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення порядку виконання наказу, що полягає у порушенні ст.37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, накладеного 25.10.2024 року начальником фінансово-економічної служби - головним бухгалтером в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_4 .

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ, в редакції від 30.10.2024, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, повязаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (ст.11 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Таким чином, проведення службового розслідування відносно військовослужбовця перед накладенням дисциплінарного стягнення не є обов`язковим.

Судом встановлено, що накладенню на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани не передувало проведення дисциплінарного розслідування, що відповідає ст.84 Дисциплінарного статуту, у зв`язку з чим суд не приймає доводи позивачки, що таке стягнення протиправно накладено без перевірки та службового розслідування

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №290 від 02.11.2024 підставою його прийняття є рапорт майора ОСОБА_4 (вх. №8542 від 02.11.2024).

Відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера в/ч НОМЕР_2 майора ОСОБА_4 від 02.11.2024 за вх. №8542 визначено розмір премії військовослужбовцям згідно таблиці, зокрема, ОСОБА_1 90%. У розділі «Розмір (у відсотках) та причини позбавлення додаткових видів грошового забезпечення» відносно позивачки вказано «Догана» за порушення порядку виконання наказу згідно з абз.3 ст.37 Статуту внутрішньої служби.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Таким чином, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу безпосереднього керівника майора ОСОБА_4 , та як наслідок з її грошового забезпечення утримано 10% премії.

За змістом ст.35 Статуту внутрішньої служби наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Судом встановлено, що 22.10.2024 року ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_6 поставив задачу ОСОБА_1 до 24.10.2024 року, згідно з її функціональними обов`язками, прийняти справи та облік служби засобів ближнього бою та розвідки, що підтверджується доповіддю ОСОБА_4 до ТВО помічника командира військової частини з правової роботи начальника юридичної служби в/ч НОМЕР_1 .

Позивачка 24.10.2024 року подала до ОСОБА_4 рапорт, у якому повідомила, що бухгалтер ОСОБА_6 хоче передати їй для ведення «Службу засобів ближнього бою та розвідки озброєння» у вигляді електронних таблиць та 17 неопрацьованих документів за вересень-жовтень 2024 року. В електронних таблицях меморіальних ордерів не міститься таблиць за жовтень, тобто з 01.10.2024 по 24.10.2024 року по цій службі бухгалтером ОСОБА_6 не проведено документи, які вона прийняла, при цьому в оборотній відомості по рахунку 1018/3 міститься інформація по ОСОБА_8 під назвою жовтень, тобто якась інформація внесена, якась ні. Просила передати їй в належному стані «Службу засобів ближнього бою та розвідки озброєння» після проведення ОСОБА_6 документації, яку вона мала вже опрацювати та після закриття місяця з передачею їй Зведеної оборотної відомості за жовтень та усіх меморіальних ордерів, оборотних відомостей та KCO.

На рапорті ОСОБА_1 від 24.10.2024 року наявна резолюція ОСОБА_4 наступного змісту:

« 1) Старший матрос ОСОБА_1 : Прийняти службу до 17:30 год 24.10.2024. Опрацювати накладні за жовтень місяць разом зі старшим матросом ОСОБА_6 ;

2) Старший матрос ОСОБА_6 : Надати всебічну допомогу у проведенні накладних за жовтень місяць до 30.10.2024. Передати службу старшому матросу ОСОБА_1 до 17:30 год 24.10.2024 з наданням актів передачі.».

Таким чином, безпосереднім керівником позивачки ОСОБА_4 22.10.2024 року (усно) та 24.10.2024 року (у вигляді резолюції на рапорті) наказано позивачці прийняти від ОСОБА_6 «Службу засобів ближнього бою та розвідки озброєння» до 17:30 год 24.10.2024 року.

У зв`язку з неприйняттям позивачкою «Служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння» у встановлений строк, ОСОБА_4 . 25.10.2024 року усно оголосив ОСОБА_1 догану за порушення ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягає у порушенні порядку виконання наказу.

Обставини усного оголошення догани та роз`яснення керівником причин накладення дисциплінарного стягнення 25.10.2024 року підтверджуються власне позивачкою в її рапорті до командира в/ч НОМЕР_1 від 25.10.2024 року, у зв`язку з чим суд не приймає доводи позивачки, що безпосередній керівник не довів до її відома в чому конкретно полягає порушення порядку невиконання наказу.

Вподальшому цього ж дня 25.10.2024 року о 17:37 год позивачкою прийнято «Службу засобів ближнього бою та розвідки озброєння», що підтверджується актом приймання-передачі служби від 25.10.2024 року.

Позивачка не заперечує факту невиконання наказу ОСОБА_4 у встановлений строк, проте вважає, що мала підстави для відмови у прийнятті «Служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння» через її неналежне попереднє ведення.

Згідно з ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Таким чином, військовослужбовцю дозволено не виконувати лише явно злочинний наказ.

Статтею 60 Конституції України також передбачено, що ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Суд дійшов висновку, що наказ ОСОБА_4 про прийняття «Служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння» не містить ознак явно злочинного. Він був відданий підлеглій особі в межах повноважень безпосереднього керівника, у встановленому порядку, та не порушував конституційних прав і свобод позивачки або інших осіб.

Таким чином, позивачка, отримавши від безпосереднього керівника наказ щодо прийняття «Служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння», будучи військовослужбовцем зобов`язана була виконати його у визначеному порядку. При цьому, вона не позбавлена права зафіксувати виявлені нею недоліки у відповідних службових документах.

Натомість ОСОБА_1 не виконала наказ керівника у встановленому порядку, чим допустила порушення військової дисципліни.

Беручи до уваги те, що лише 25.10.2024 року о 17:37 год (після накладення дисциплінарного стягнення) позивачка прийняла «Службу засобів ближнього бою та розвідки озброєння», хоча від початку була не згодна із наказом безпосереднього керівника, суд вважає, що дії позивачки свідчать про те, що вона усвідомлювала обов`язок виконання наказу, але допустила порушення військової дисципліни.

Також суд не приймає доводи позивачки, що наявні суперечності в оформленні наказу, які свідчать про неможливість встановлення дати накладення дисциплінарного стягнення, враховуючи наступне.

Під час оформлення витягу з наказу №290 від 02.11.2024 у ньому зазначена інша дата накладення стягнення 23.10.2024. Проте в оскаржуваному наказі №290 від 02.11.2024, який є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, що виданий на виконання владних управлінських функцій, міститься дата накладення стягнення - 25.10.2024 року. Отже датою накладення дисциплінарного стягнення є 25.10.2024 року, що також не заперечується сторонами у їх заявах по суті справи.

Крім того, суд не приймає доводи позивачки, що оскаржуваний наказ №290 від 02.11.2024 про накладення дисциплінарного стягнення винесений відносно ОСОБА_1 з особистий мотивів керівництва, враховуючи наступне.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2023 у справі №420/15045/21 зазначив, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правовий висновок Верховного Суду та вважає, що факт порушення позивачкою ст.37 Статуту внутрішньої служби, що виразився у невиконанні наказу безпосереднього керівника у встановленому порядку є достатнім для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Також суд не приймає доводи позивачки щодо відсутності у неї обов`язку виконання резолюції ОСОБА_4 на її рапорті 24.10.2024 року через її невідповідність вимогам Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 №531 (далі Порядок №531), враховуючи наступне.

Згідно з п.1 розділу І Порядку №531 він визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту.

Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації (п.1 розділу ІІ Порядку №531).

Згідно з п.2 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Додатком 1 до Порядку №531 затверджено Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця, зокрема: «Погоджено» або «Не погоджено» (зазначається правова підстава та обґрунтування); посада безпосереднього командира (начальника); військове звання; підпис; Ім`я; Прізвище.

Аналізуючи резолюцію ОСОБА_4 на рапорті позивачки від 24.10.2024 року, суд встановив, що резолюція не містить обов`язкових реквізитів відповідно до додатку 1 Порядку №531, зокрема, не зазначено відмітки про погодження або відмову у погодженні, а також правову підставу та обґрунтування.

Проте суд вважає, що недотримання вимог до оформлення резолюції не скасовує обов`язку позивачки виконати раніше відданий їй усний наказ безпосереднього керівника. Оскільки позивачка його не виконала, вказане свідчить про порушення військової дисципліни.

Згідно з ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачені дисциплінарні стягнення, які можуть бути накладені на військовослужбовців такі, зокрема, догана (п.«б» ст.48).

Суд вважає, що дії посадових осіб відповідача щодо оголошення позивачці догани (накладення дисциплінарного стягнення) за неналежне виконання службових обов`язків, що виразилось у не виконанні наказу керівника, відповідно до п.«б» ст.48 Дисциплінарного статуту є правомірними.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач довів правомірність і обґрунтованість наказу №290 від 02.11.2024, чим спростував твердження позивачки про порушення її прав та інтересів.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність прийнятого наказу, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про скасування фінансових наслідків накладення дисциплінарного стягнення у вигляді утримання 10% з премії грошового забезпечення.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №290 від 02.11.2024, яким ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а також визнання протиправними та скасування дисциплінарного стягнення і фінансових наслідків.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.