Справа № 380/18949/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/18949/24 пров. № А/857/5605/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року (судді Гулика А.Г., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/18949/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 10.09.2024 звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить визнати протиправною та скасувати постанови від 26.08.2024 ВП № 75466826 про накладення штрафу в розмірі 5100, 00 грн. та від 18.11.2024 ВП №75466826 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Бешота Х.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 у справі №380/12756/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними та скасовано рішення № 44 від 26.01.2023; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі 380/12756/23 апеляційні скарги ОСОБА_1 та позивача залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 у справі № 380/12756/23 - без змін.

На виконання вказаного судового рішення позивач повторно розглянув заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону №1058 ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняв рішення від 17.01.2024 №44 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю 29 років необхідного страхового стажу.

З урахуванням наданих ОСОБА_1 документів та правової оцінки, наданої судом пільговий стаж за Списком № 2 становить 08 років 05 місяців 01 день, страховий стаж - 27років 09 місяців 23 дні, в т. ч. з 14 квітня 2001 року по 07 червня 2001 року - період отримання виплати матеріальної допомоги з безробіття (на підставі правової оцінки, наданої судом).

Страховий стаж з 01 січня 2004 року зараховано згідно з даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 у справі № 380/12756/23 та прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 повідомлений листом від 14.02.2024 № 1300-5303-8/25853.

10.07.2024 до позивача надійшла постанова виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.07.2024 про відкриття виконавчого провадження № 75466826, якою позивачу надано строк для виконання рішення 10 робочих днів.

22.07.2024 листом № 1300-5303-5/130530 позивач повідомив державного виконавця про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 №380/12756/23, про що свідчить рішення від 17.01.2024 №44.

26.08.2024 позивач отримав постанову державного виконавця від 26.08.2024 ВП №75466826 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. з примусового виконання виконавчого листа №380/12756/23, виданого 01.07.2024 Львівським окружним адміністративним судом.

22.11.2024 позивач отримав постанову державного виконавця від 18.11.2024 ВП №75466826 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн з примусового виконання виконавчого листа № 380/12756/23, виданого 01.07.2024 Львівським окружним адміністративним судом.

Вважаючи постанови відповідача про накладення штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 55 Конституції визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Положеннями статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Статтею 63 Закону №1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

При цьому, частина 3 статті 63 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з частиною 2 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19.09.2019 у справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі №420/70/19.

Як встановлено судом вище, спір у цій справі стосується виконання рішення суду, яке набрало законної сили №380/12756/23, позивач повторно розглянув заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийнято рішення від 17.01.2024 №44 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю 29 років необхідного страхового стажу.

З урахуванням наданих ОСОБА_1 документів та правової оцінки, наданої судом пільговий стаж за Списком № 2 становить 08 років 05 місяців 01 день, страховий стаж - 27 років 09 місяців 23 дні, в т. ч. з 14 квітня 2001 року по 07 червня 2001 року - період отримання виплати матеріальної допомоги з безробіття (на підставі правової оцінки, наданої судом).

До страхового стажу позивач не зарахував період роботи, зазначений у рішенні Львівського окружного адміністративного суду, з 18.04.2000 по 17.07.2000 в Ательє № 99, оскільки не зазначено у трудовій книжці та до матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 не долучено жодного документа, який підтверджує трудову діяльність за вказаний період.

Колегія суддів враховує, що суд у справі №380/12756/23 зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.04.2000 по 17.07.2000 в Ательє №99, отже у процесі розгляду справи №380/12756/23 надав оцінку відповідним доказам та прийняв відповідне рішення.

Суд також дослідив матеріали справи №380/12756/23 та встановив наявність довідки №148 від 17.07.2000, виданої Ательє 99, якою підтверджується факт працевлаштування ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надання правової оцінки аргументам про відсутність запису у трудовій книжці та документів у електронній справі ОСОБА_1 , мало бути предметом доказування у ході розгляду справи №380/12756/23 по суті, а не на стадії виконання рішення суду. Отже доводи позивача про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю записів у трудовій книжці та документів у електронній пенсійній справі є безпідставними та необґрунтованими, відповідно рішення суду залишається невиконаним.

Колегія суддів дійшла висновку з урахуванням матеріалів справи та доводів апелянта, що вказані обставини свідчать про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області поважних причин невиконання судового рішення, а тому оскаржувані постанови від 26.08.2024 про накладення штрафу в сумі 5100 грн. та від 18.11.2024 про накладення штрафу в сумі 10200 грн. державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року у справі №380/18949/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 31.03.2025