Справа № 640/3859/22
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/3859/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом адвоката Керечанина Євгена Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртранбезпеки визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся з адміністративним позовом адвокат Керечанин Євген Васильович (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртранбезпеки (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 02.11.2021 № 315609 про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 8500 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що при зважуванні транспортного засобу жодного документу не складалося, водія не ознайомлювали та не пропонували підписати будь-які документи. Без участі водія складено довідку №0055639 від 04.09.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та складено акт №0057750 від 04.09.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. З актом №30753 від 04.09.2021 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільними транспортом водій не ознайомлювався і не відмовлявся від його підписання, як зазначено в акті.

Також, посадовими особами Укртрансбезпеки не надавалися водію будь-які відомості щодо приладу, яким здійснювалось зважування, і такі відомості відсутні у матеріалах справи при прийнятті постанови.

В довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.09.2021 №0055639 були перенесенні відомості з чеку зважування, у якому відсутня інформація про марку напівпричепа, реєстраційний номер напівпричепа та підпис оператора.

Позивач вважає, що для визначення навантаження на строєну ось три осі повинні зважуватись разом, як і автомобіль з напівпричепом в цілому.

Крім того, позивач зауважив, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за дозвіл, які не передбачений за перевезення подільного вантажу.

Позивач вказує на порушення, допущені відповідачем під час винесення спірного рішення, а саме: постанова прийнята формально, переписана з акту, відповідачем не повідомлено ОСОБА_1 про дату розгляду справи.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволені позову з підстав того, що при проведенні перевірки та притягненні позивача до відповідальності діяв відповідно до наданих законодавством повноважень та у визначений законом спосіб. Так відповідач зазначає, що було здійснено точний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача. Зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки. Документи на ваги завжди знаходяться у пункті здійснення габаритно-вагового контролю та надаються всім водіям для ознайомлення.

Щодо твердження позивача про те, що зі змісту акту, розрахунку та довідки неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, відповідач зазначив, що форма зазначених документів не містить таких вимог.

Також відповідач зазначив, що позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорту.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, Державна служба України з безпеки на транспорті вказує, що доводи та твердження позивача, не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 298203 від 25.07.2021 відповідає вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання положень Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 640/3859/22 передано для розгляду судді Захаровій О.В.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

04.09.2021 інспекторами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до направлення на перевірку відповідно до направлення № 026507 від 31.08.2021 на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проведено габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Krone, номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював перевезення пшениці насипом згідно товарно-транспортної накладної №176288 від 04.09.2021.

Результати зважування оформлені довідкою від 04.09.2021 №0055639 у якій, зокрема, зафіксовано, що загальна маса транспортного засобу складає 40,97 т, маса першої осі - 6,38 т; другої - 9,08 т; третьої - 8,43 т; четвертої - 8,6 т.

З урахуванням наведеного посадовою особою, яка здійснює габаритно-ваговий контроль, складено акт від 04.09.2021 №0063783 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів у якому, зокрема, зафіксовано, що навантаження на строєну вісь складає 25,51 т при нормативно допустимому 24,00 т. Водій вказаного транспортного засобу відмовився від підписання акту.

До акту від 25.07.2021 №0063783 складено розрахунок плати за проїзд, великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів, згідно якого у зв`язку із перевищення нормативного навантаження на строєну вісь на 1,5 т, визначено плату за проїзд у розмірі 174,49 євро.

Також, посадовою особою, яка здійснює габаритно-ваговий контроль, складено акт від 04.09.2021 №307537 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому зафіксовано, що під час перевірки належного 313555 Шипиліну С.О. відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 транспортного засобу марки марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Krone, номерний знак НОМЕР_2 , виявлено перевищення вагових обмежень на строєну вісь, що становить 25,51 т при нормативно допустимому 24 т (6,29%), відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з повідомленням від 20.10.2021 №87777/19.1/24-21 від 20.10.2021 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 02.11.2021.

Відповідно до інформації про відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному сайті «Укрпошта» повідомлення надійшло за вказаною адресою до точки видачі/доставки 23.10.2021. 25.10.2021 відправлення не було вручено та повернуто.

02.11.2021 в.о. начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, розглянувши справу про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом за актом від 04.09.2021 №307537 , прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.11.2021 №315609 за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та на підставі вказаної норми застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 8500, 00 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок № 1567, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

За змістом п.п. 2-4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ст. 6 Закону №2344-III у разі проведення рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до п.п. 12-15 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Згідно п. 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи.

Під час проведення рейдової перевірки можливе, серед іншого, здійснення габаритно-вагового контролю.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого:

- наявність визначених ст.ст. 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно ст. 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктами 5-7 Правил № 30 передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тон включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тон включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил) здійснюється без дозволу.

Дозвіл видається уповноваженим підрозділом Національної поліції, у разі виїзду за межі України або в`їзду на територію України виключно великогабаритними транспортними засобами. Уповноваженими підрозділами Національної поліції в областях, м. Києві, а також Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, якщо маршрут пролягає в межах Автономної Республіки Крим, області, між областями або між Автономною Республікою Крим, мм. Києвом і Севастополем та іншими адміністративно-територіальними одиницями.

Дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці.

Відповідно до п. 25 Правил № 30 забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у п. 4 цих Правил або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

Дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Відповідно до п.п. 15, 16, 18, 20 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно п. 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Тобто, при здійсненні габаритно-вагового контролю здійснюється перевірка відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Результати габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті фіксуються у довідці про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, яка видається водієві транспортного засобу.

Судом установлено, що результати зважування належного позивачу транспортного засобу оформлені довідкою від 04.09.2021 №0055639 у якій зафіксовано, що результати зважування оформлені довідкою від 04.09.2021 №0055639 у якій, зокрема, зафіксовано, що загальна маса транспортного засобу складає 40,97 т, маса першої осі - 6,38 т; другої - 9,08 т; третьої - 8,43 т; четвертої - 8,6 т.

Отже, навантаження на строєну вісь транспортного засобу позивача за результатами зважування склало 25,51 т, при нормативно допустимому 24 т, тобто наявне перевищення нормативу на 1,51 т або на 6,29% , що також підтверджується актом від 04.09.2021 №307537.

Суд відхиляє посилання позивача на відсутність у чеку (талоні) зважування інформації про марку напівпричепа, реєстраційний номер напівпричепа та підпису оператора, та вважає слушними доводи відповідача про те, що зазначений талон є автоматично сформованим документом вагового комплексу, який відображає та фіксує результати проведеного габаритно-вагового контролю та внесення такої інформації не передбачено формою талону.

Натомість, суд зазначає, що така інформація зазначена в довідці, акті, розрахунку, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, який підлягав перевірці і зважуванню.

Щодо твердження позивача щодо того, що у довідці відсутній час вагового контролю, суд зазначає, що така інформація зазначається в талоні габаритно-вагового контролю. Згідно з вказаним талоном від 04.09.2021 час проведення зважування вказано о 19:44.

Доводи позивача щодо не складення інспекторами під час рейдової перевірки жодних документів і не ознайомлення водія з ними, судом відхиляються, з огляду на наявність довідки від 04.09.2021 №0055639, акту від 04.09.2021 №0063783 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, розрахунку плати за проїзд, акту від 04.09.2021 №307537, з яких також убачається, що водій з актом був ознайомлений, проте від пояснень та підпису відмовився.

До того ж, як слідує з доводів позовної заяви інспекторами складений розрахунок плати за проїзд, великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів, із перевищення нормативного навантаження, який як зазначає позивач, він міг би сплатити, що також, на думку суду, свідчить про обізнаність позивача з обставинами проведення перевірки і виявленого порушення.

Пунктами 12, 13 Порядку № 879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Щодо доводів позивача про відсутність відповідної методики, якою мали керуватися посадові особи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю суд зазначає, що за змістом ст.ст. 4, 29 Закону України «Про дорожній рух», ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, а пункт 19 цього Порядку, який передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, виключено постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671.

Отже, посадові особи Укртрансбезпеки при визначенні габаритно-вагових параметрів транспортного засобу позивача правомірно керувалися Порядком №879.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94 затверджено Технічний регламент законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, дія якого поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1.

Так, зокрема у позиції № 52 додатку 1 Технічного регламенту визначено прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь.

Пунктом 14 Порядку № 879 передбачено, що вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

На виконання цієї норми наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 у за №1171/29301, затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІ цих Вимог вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

Вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2% та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Як установлено судом, здійснення габаритно-вагового контролю стосовно належного позивачу транспортного засобу здійснено за допомогою приладу ваги автомобільні електронні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, які за результатами повірки відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь», що підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 чинне до 26.05.2022.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що складені посадовими особами Укртрансбезпеки документи не містять характеристик зважувального обладнання, яке використовувалося при проведенні габаритно-вагового контролю, позаяк необхідність зазначення такої інформації у відповідних документах чинним законодавством не передбачена.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі - Правила № 363), типи та кількість рухомого складу, потрібного для виконання перевезень вантажів, визначаються Перевізником залежно від обсягу і характеру перевезень.

Вантажі розміщують так, щоб маса вантажу рівномірно розподілялася між автомобілем і причепом.

Згідно п.п. 12.1, 12.5 Правил № 363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог ПДР України.

Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до п. 19.1.1 Правил № 363 зерно перевозять тарним або безтарним способом рухомим складом з бортовими, самоскидними та спеціальними кузовами.

Згідно п. 22.2 ПДР України водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Норма абзацу 3 пункту 22.5 ПДР України забороняє рух автомобільними дорогами транспортних засобів та їх составів з перевищенням нормативних вагових параметрів у разі перевезення подільних (сипучих, наливних) вантажів.

Доводи позивача про те, він не зобов`язаний отримувати дозвіл на рух, а має оплатити плату за проїзд, суд вважає необґрунтованими, оскільки отримання дозволу на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, в разі перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством більше п`яти відсотків є законодавчо встановленим обов`язком перевізника в силу положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, положення вказаного Закону не містять виключень до подільних вантажів (сипучих: пісок, зерно або наливних: бензин, бетон, тощо).

Таким чином, позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, а тому повинен використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі № 814/1460/16.

За змістом п.п. 20-27 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З огляду на викладене, на орган державного контролю покладено обов`язок повідомити уповноважену особу суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення законодавства одним із способів: під розписку або рекомендованим листом із повідомленням. Справа розглядається за участю уповноваженої особи суб`єкта господарювання, за виключенням випадку, коли уповноважена особа, яка належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, не з`явилася.

При цьому, як вбачається з акту від 04.09.2021 №307537, водія транспортного засобу з актом ознайомлено, проте він відмовився від надання пояснень та підпису акту.

Згідно реєстру вихідної кореспонденції Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та відомостей з веб-сайту АТ «Укрпошта», 21.09.2021 Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки направило позивачу поштове відправлення №410.

Вказаним поштовим відправленням надіслано позивачу повідомлення №87777/19.1/24-21 від 20.10.2021 про те, що розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту (ах) 291693 відбудеться 02.11.2021 з 09:30 по 15 год.00 хв. в приміщенні Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за адресою м. Київ, пр-т. Науки, 57 (2й поверх, каб.10).

Згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному сайті «Укрпошта» відправлення не було вручено під час доставки (інші причини): адресат відсутній за вказаною адресою.

Суд звертає увагу, що пунктом п.26 Порядку №1567 визначений обов`язок повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення, зокрема, рекомендованим листом із повідомленням, який відповідачем виконано. Також Порядок №1567 не містить застережень щодо неможливості розгляду справи у разі невручення такого поштового відправлення від незалежних від відповідача обставин.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем не повідомлялося про дату розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що у постанові від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі)

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено таких порушень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року по справі № 813/1790/18.

Згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-II за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки за наслідками рейдової перевірки належного позивачу транспортного засобу встановлено здійснення перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 5 відсотків, але не більше 10 відсотків, до позивача правомірно застосовано, передбачений абзацом 14 частини першої статті 60 Закону №2344-II, адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500 грн, що свідчить про правомірність оскаржуваної постанови від 02.11.2021 №315609.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат та витрат на правову допомогу не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Керечанина Євгена Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртранбезпеки визнання протиправною та скасування постанови від 02.11.2021 № 315609 про застосування адміністративно - господарського штрафу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова