Справа № 420/9262/25
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9262/25
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

01 квітня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каравана Р.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ; ЄРДПОУ НОМЕР_3 ),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.03.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (зареєстрований канцелярією суду 31.03.2025), у якому просить суд:

заборонити начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим компетентним особам Державної прикордонної служби України, вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення спрямовані на направлення в місця проведення бойових дій солдата ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) поки не буде розглянута позовна заява про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, щодо зобов`язання розгляду рапорта солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в Одеському окружному адміністративному суді;

направити для подальшого проходження служби солдата ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на період розгляду позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, щодо зобов`язання розгляду рапорта солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в Одеському окружному адміністративному суді, до місця розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_3 .

В обґрунтування даної заяви представник заявника вказав, що до та після отримання статусу військовослужбовця ОСОБА_1 неодноразово звертався до своїх прямих начальників, що він не бажає проходити службу, також ним неодноразово були подані рапорти до прямих начальників про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, проте всі рапорти були проігноровані та не прийняті. 06 березня 2025 року заявником на електрону адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 був направлений рапорт із додатками про звільнення зі служби, проте станом на 25 березня 2025 року інформації з приводу розгляду його рапорту знову немає. 26 березня 2025 року представником заявника був направлений адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо стану розгляду його рапорту, відповідь на адвокатський запит ще не надійшла. На даний час він проходить курс базової загальновійськової підготовки в Київській області. Зі слів начальників, на початку квітня 2025 року, його підрозділ буде направлено в зону бойових дій. Зазначає, що враховуючи, що заявник, який має підстави для звільнення, подав рапорт про звільнення зі служби, проте наказу про його звільнення досі немає, він має намір звертатись до суду з позовною заявою про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Вказує, що на початку квітня 2025 року заявника буде відправлено в зону бойових дій, що значно збільшує шанс летальних наслідків (смерті) позивача, а у випадку настання таких обставин, відновлення порушених прав позивача, виконання судового рішення стане неможливим.

Відповідно до частини першої ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про розгляд даної заяви без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно із частиною 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

Суд зазначає, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Відтак, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18 та від 13.07.2023 у справі №640/16003/22.

Суд, окрім іншого, акцентує увагу й на тому, що очевидні ознаки протиправності рішення, дій бездіяльності та порушення ними прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом.

Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що рішення, дії, бездіяльність відповідача явно суперечать вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушують права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18.

В контексті наведеного, оцінюючи доводи та аргументи заявника, суд зауважує, що вони не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Так, у заяві про забезпечення позову не зазначено про конкретні та очевидні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника.

Заявник не надав жодного належного та допустимого доказу того, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим компетентним особам Державної прикордонної служби України, будуть реально вчинятись дії та прийматись будь-які рішення спрямовані на направлення заявника в місця проведення бойових дій, а обмежився лише твердженнями про те, що зі слів начальників, на початку квітня 2025 року, його підрозділ буде направлено в зону бойових дій.

На переконання суду, посилання заявника на можливість його направлення в зону бойових дій та ймовірного настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності дій, оспорюваного рішення та порушення такими діями, рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом.

Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваних дій, рішення та порушення ними прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Заявник у своїй заяві посилається на направлення 06 березня 2025 року заявником на електрону адресу () ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт із додатками про звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ наказу Міністерство оборони України від 06.08.2024 № 531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України» (далі Порядок № 531) рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Згідно пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 531 Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Отже вказані обставини щодо визначення часу подання паперового рапорту та можливості подання його засобами електронної пошти мають значення для правильного вирішення справи. При цьому суд позбавлений можливості надати оцінку можливій протиправності відповідача під час розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки така оцінка буде надана під розгляду справи по суті після дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Окрім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у точу числі, на момент розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що частину третю статті 151 КАС України доповнено пунктом 10 згідно із Законом України «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці» №2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Як вже зазначено судом, представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим компетентним особам Державної прикордонної служби України, вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення спрямовані на направлення в місця проведення бойових дій заявника.

На переконання суду, обраний заявником вид забезпечення позову, за своїм змістом є фактично забороною вчиняти дії щодо виконання відповідних наказів, які можуть бути видані командирами військових частин в майбутньому, що відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України, не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Будь-яких інших фактичних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку може ускладнити виконання рішення суду чи призвести до необхідності докладати значні зусилля для відновлення прав позивача суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не належить до задоволення.

Керуючись статтями 150, 151, 152, 154, 156, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Міхової Марини Володимирівни про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Роман КАРАВАН