Справа № 520/25925/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 р. Справа № 520/25925/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 16.12.24 у справі №520/25925/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту також - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати дії щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області перерахувати пенсійну виплату із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки перед виходом на пенсію 2016-2018 роки у розмірі 6 188,74 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області перерахувати пенсійну виплату із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три попередні роки перед виходом на пенсію за 2016-2018 роки у розмірі 6 188,74 грн. ОСОБА_1 з березня 2024 року та виплатити недоотриману пенсію у розмірі 24 263,52 грн.;

- покласти судові витрати в розмірі 20 211,20 грн., які складаються з 19 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 1211,20 грн. судового збору, на відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи. Наводить обставини даної справи, вказує на їх неврахування судом першої інстанції. Звертає увагу, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №09 від 14.07.2024 про перерахунок пенсії ґрунтується на приписах абз.3 п.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, тобто підставою такої відмови є те, що з моменту перерахунку пройшло менше 2-ох років. Саме позбавлення можливості в найближчі два роки звертатися з перерахунком пенсії призвело до звернення з позовом у даній справі. Разом з цим, позивач в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції в застосуванні показника середнього заробітку за три попередні роки, вказуючи, що оскільки позивач виходив на пенсію у 2019 році, середній заробіток повинен братися за 2016-2018 роки, а не з показників за 2014-2016 роки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, не скористалося.

У додаткових поясненнях у справі, адресованих Другому апеляційному адміністративному суді, позивач просить урахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23 щодо застосовування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії при проведенні її індексації, та прийняти постанову з урахуванням такої правової позиції, оскільки вважає, що правовідносини у цій справі подібні правовідносинам у справі №160/28752/23.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком з 17.06.2019, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01.12.2023 відповідно до заяви позивача від 06.12.2023 проведено перерахунок пенсії згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням набутого стажу.

Пенсію позивача обчислено із середньомісячної заробітної плати 13220,57 грн. (із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 7405,03 грн. (3764,40*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197)) за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.11.2023. Коефіцієнт заробітної плати 1,78535.

Загальний страховий стаж складає 44 роки 4 місяці. Стаж зараховано по 30.11.2023; коефіцієнт стажу 0,44333. Пенсію обчислено, як працюючій особі.

Розмір пенсії станом на 01.12.2023 складав 5995,81 грн., в тому числі: 5861,08 грн. - розмір пенсії за віком (13220,57*0,44333); 134,73 грн. - доплата за понаднормовий стаж 9 років (1497*9%).

Вказані обставини зазначені у листі відповідача від 25.07.2024 за №21923-22679/В-03/8-2000/24 (а.с.27-28).

11.07.2024 через вебпортал Пенсійного фонду України позивачем подано заяву №ВЕБ-20001-Ф-С-24-115740 (вх.№22679/В-2000-24 від 12.07.2024) про індивідуальний перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням заробітної плати та збільшенням страхового стажу як працюючому пенсіонеру.

Листом від 25.07.2024 за №21923-22679/В-03/8-2000/24 відповідач повідомив, що станом на 01.03.2024 пенсію позивача обчислено із середньомісячної заробітної плати 14272,93 грн. (із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 7994,47 грн. (3764,40*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197*1,0796), як працюючій особі. З 01.03.2024 розмір пенсії позивача складає 6462,35 грн., в тому числі: 6327,62 грн. - розмір пенсії за віком (14272,93*0,44333); 134,73 грн. - доплата за понаднормовий стаж 9 років (1497*9%). Пенсію обчислено відповідно до чинного законодавства.

30.07.2024 через вебпортал Пенсійного фонду України позивачем подано скаргу на рішення відповідача від 25.07.2024 за №21923-22679/В-03/8-2000/24, на яку отримано відповідь від 14.08.2024 за №23879-23895/В-03/8-2000/24, відповідно до якої відповідачем повідомлено, що рішення, прийняте за результатами розгляду заяви від 11.07.2024 потребує доопрацювання, у зв`язку з чим відповідачем підготовлено та направлено запити до головних управлінь Пенсійного фонду України в Вінницькій та Івано-Франківській щодо повторного розгляду заяви від 11.07.2024 та надання відповідного рішення.

14.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №09, яким відмовлено у перерахунку пенсії позивача за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутні підстави для проведення відповідного перерахунку. Таке рішення обґрунтоване тим, що позивачем не дотримано вимоги абз. 3 п. 4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не пройшло два роки після попереднього звернення з заявою від 06.12.2023 про перерахунок пенсії.

Позивач, не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у перерахунку пенсії, вважаючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області повинне перерахувати пенсійну виплату із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три попередні роки перед виходом на пенсію 2016-2018 роки у розмірі 6 188,74 грн. ОСОБА_1 з березня 2024 року, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у спірних правовідносинах порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону №1058-ІV він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

За приписами частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Подібні за змістом положення містяться в Порядку 10-1, відповідно до пункту 3 якого перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру, який після призначення (перерахунку) пенсії:

1) продовжував працювати та має не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію або із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії;

2) продовжував працювати і має менш як 24 місяці страхового стажу. Перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки з дня звернення за призначенням (попереднім перерахунком) пенсії.

Перерахунок проводиться з урахуванням страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) та із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Аналіз частини четвертої статті 42 Закону № 1058-IV свідчить, що цією нормою встановлено можливість перерахунку пенсії застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу. Такий перерахунок, на вибір пенсіонера, може здійснюватись або лише з урахуванням додатково набутого страхового стажу за умови перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої ця пенсія була обчислена, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і заробітної плати, яку пенсіонер отримував уже після призначення пенсії.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

З огляду на викладене під час здійснення перерахунку пенсії на підставі частини четвертої статті 42 Закону №1058-ІV у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії можуть змінюватися лише показники суми коефіцієнтів заробітної плати за кожний місяць (Ск) та кількості місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати застрахованої особи (К).

Тобто, перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058-ІV здійснюється із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, та розраховується за формулою, наведеною в частині другій статті 40 цього Закону. При такому перерахунку зазначений показник середньої заробітної плати залишається незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №265/84/16-а, від 02 квітня 2024 року у справі № 420/19398/23.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 17.06.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію, яка була призначена за віком. Після призначення пенсії за віком позивач продовжував працювати, про що самостійно позивачем зазначено у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до інформації, наведеної у листі відповідача від 25.07.2024 за №21923-22679/В-03/8-2000/24, з 01.12.2023 відповідно до заяви позивача від 06.12.2023 проведено перерахунок пенсії згідно з ч.4 ст.42 Закону України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням набутого стажу.

Пенсію позивача обчислено із середньомісячної заробітної плати 13220,57 грн. (із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 7405,03 грн. (3764,40*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197)) за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.11.2023. Коефіцієнт заробітної плати 1,78535.

Загальний страховий стаж складає 44 роки 4 місяці. Стаж зараховано по 30.11.2023; коефіцієнт стажу 0,44333. Пенсію обчислено, як працюючій особі.

Розмір пенсії станом на 01.12.2023 складав 5995,81 грн., в тому числі: 5861,08 грн. - розмір пенсії за віком (13220,57*0,44333); 134,73 грн. - доплата за понаднормовий стаж 9 років (1497*9%).

Також зазначено, що відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» проведено перерахунок пенсії позивача станом на 01.03.2024, згідно з яким пенсію позивача обчислено із середньомісячної заробітної плати 14272,93 грн. (із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 7994,47 грн. (3764,40*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197*1,0796), як працюючій особі. З 01.03.2024 розмір пенсії позивача складає 6462,35 грн., в тому числі: 6327,62 грн. - розмір пенсії за віком (14272,93*0,44333); 134,73 грн. - доплата за понаднормовий стаж 9 років (1497*9%).

У позовній заяві позивачем зазначено, що саме в показнику середнього заробітку за 3 попередні роки відповідачем при перерахунку допущено помилку. Так, зазначено, що позивач виходив на пенсію в 2019 році, тому середній заробіток повинен братися за 2016-2018 роки, а не з показників середнього заробітку за 2014-2016 роки; згідно з інформацією, розміщеною на веб-сайті Пенсійного фонду України (http://www.pfu.gov.ua), середня заробітна плата за 2016 рік становила 4 482, 35 грн., за 2017 рік - 6 273, 45 грн., за 2018 рік - 7 810, 88 грн. Отже, середній показник станом за 2016-2018 роки становить 6 188, 89 грн. ((4 482, 35 грн. + 6 273, 45 грн. + 7 810, 88 грн.): 3). Позивачу ж відповідачем обчислено пенсію із застосуванням показника середнього заробітку у розмірі 3764,40 грн. (3 764,40 грн. - це показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, адже згідно з інформацією, розміщеною на веб-сайті Пенсійного фонду України, середня заробітна плата за 2014 рік становила 3149,45 грн., за 2015 рік - 3 661,41 грн., за 2016 рік - 4 482,35 грн. ((3 149,45 грн. + 3 661,41 грн. + 4 482,35 грн.) : 3 = 3 764,40 грн.).

Тобто, враховуючи наведене, позивач вважає, що перерахунок пенсії мав здійснюватися із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, з урахуванням коефіцієнтів збільшення 13143,05 грн. (6188,74*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197*10796)), як працюючій особі.

З огляду на підстави позовних вимог у зазначеній частині, а також на те, що при перерахунку позивачу пенсії за віком з 01.12.2023 на підставі норм Закону №1058-IV як працюючій особі, та перерахунку пенсії на виконання приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» з 01.03.2024 пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують саме року призначення пенсії, тобто, за 2016, 2018 та 2018 роки, який за інформацією з офіційного сайту Пенсійного фонду України (http://www.pfu.gov.ua) становить 6 188, 89 грн. ((4 482, 35 грн. + 6 273, 45 грн. + 7 810, 88 грн.), колегія суддів уважає позовні вимоги щодо зобов`язання Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківської області перерахувати пенсійну виплату із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три попередні роки перед виходом на пенсію, а саме за 2016-2018 роки у розмірі 6 188,74 грн. правомірними та обґрунтованими.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про задоволення відповідної частини позовних вимог шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, у розмірі 3764,40 грн. при перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.12.2023 та з 01.03.2024, а також зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 01.12.2023 та з 01.03.2024 перерахунок пенсії за віком позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2016, 2017 та 2018 роки, у розмірі 6 188,74 грн., та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

Стосовно позовної вимоги про визнання дій щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи приписи наведених вище норм чинного законодавства щодо порядку проведення перерахунку пенсій пенсіонерам, які продовжують працювати, а саме частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови правління Пенсійного фонду України від 18.05.2018 за № 10-1, вбачається, що з 1 квітня пенсії автоматично перераховуються пенсіонерам, які після призначення/попереднього перерахунку пенсії продовжували працювати та на 1 березня 2024 року набули 24 місяці страхового стажу, або які відпрацювали менше ніж 24 місяці, але після призначення чи попереднього перерахунку пенсії пройшло два роки.

Якщо на 1 березня 2024 року набуто не менше як 24 місяці страхового стажу, перерахунок здійснюється з урахуванням страхового стажу. Водночас пенсія може обчислюватись із того заробітку, з урахуванням якого обчислено пенсію при її призначенні чи попередньому перерахунку, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і заробітної плати, яку пенсіонер отримував уже після призначення пенсії.

За матеріалами справи з 01.12.2023 відповідно до заяви від 06.12.2023 проведено перерахунок пенсії позивача згідно з ч.4 ст.42 Закону України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням набутого стажу.

11.07.2024 позивачем до пенсійного орган подано заяву №ВЕБ-20001-Ф-С-24-115740 (вх.№22679/В-2000-24 від 12.07.2024) про індивідуальний перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням заробітної плати та збільшенням страхового стажу як працюючому пенсіонеру.

Позивачем не заперечуються обставини того, що 06.12.2023 він звертався до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії як працюючому пенсіонеру, за якою проведено відповідний перерахунок пенсії позивача, та того, що 11.07.2024 він подав до пенсійного органу заяву №ВЕБ-20001-Ф-С-24-115740 також про перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням страхового стажу як працюючому пенсіонеру.

Тобто позивач скористався своїм правом на проведення перерахунку пенсії як працюючому пенсіонеру у 2023 році та реалізував його, оскільки відповідний перерахунок проведено відповідачем з 01.12.2023, що підтверджено листом відповідача від 25.07.2024 за №21923-22679/В-03/8-2000/24, наявним в матеріалах справи.

Разом з цим, 14.08.2024 за заявою позивача №ВЕБ-20001-Ф-С-24-115740 (вх.№22679/В-2000-24 від 12.07.2024) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області прийнято рішення №09, яким відмовлено у перерахунку пенсії позивача за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачем не дотримано вимоги абз.3 п.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не пройшло два роки після попереднього звернення за заявою від 06.12.2023 про перерахунок пенсії.

Тобто, рішення від 14.08.2024 за №09 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області, а отже належним відповідачем за відповідною позовною вимогою є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як зазначає позивач в апеляційній скарзі, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області не було визначене позивачем як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та не було залучене судом першої інстанції, заміну неналежного відповідача або залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в якості співвідповідача судом також не проведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на встановлені обставини та приписи чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області виплатити недоотриману пенсію у розмірі 24 263,52 грн., то колегія суддів зазначає, що відповідачем ще не здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні виплати такого перерахунку будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, як передчасної.

Доводи позивача про необхідність урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом судового розгляду у справі № 160/28752/23 був розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії під час індексації пенсії, зокрема, при індексації пенсії з 01.03.2024, який за обставин цієї справи не є спірними.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції у сумі 19 000,00 грн., колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду копії: договору про надання правничої допомоги № 1/05-09 від 05.09.2024, додатку №1 від 06.09.2024 до договору про надання правничої допомоги № 1/05-09 від 05.09.2024, акта здачі-приймання наданих послуг від 11.09.2024 до договору про надання правничої допомоги № 1/05-09 від 05.09.2024.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Так, згідно з актом здачі-приймання наданих послуг від 11.09.2024 до договору про надання правничої допомоги № 1/05-09 від 05.09.2024 адвокатом надано позивачу послуги з аналізу відносин позивача з органами ПФУ (4 години), аналізу пенсійної справи позивача (8 годин), розрахунку виплат пенсії позивача та його відповідності вимогам чинного законодавства (7 годин), написання адміністративного позову (6 годин) та подання адміністративного позову (2 години) усього загальною вартістю 19 000,00 грн. із розрахунку 703,70 грн. за годину надання послуг (усього 27 годин).

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів зазначає, що такі види правничої допомоги як: «аналіз відносин позивача з органами ПФУ», «аналіз пенсійної справи позивача», «розрахунок виплат пенсії позивача та його відповідності вимогам чинного законодавства» не є окремими послугами та охоплюються послугою «написання адміністративного позову», тобто відповідні витрати є складовою витрат на підготовку позовної заяви.

Подання позову до суду не може бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 за №5076-VI, а тому витрати на здійснення вказаного виду робіт (надання послуг) не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Водночас, подання позову з доданими до нього документами здійснювалося адвокатом за допомогою підсистеми "Електронний суд".

Враховуючи наведене, а також те, що ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, а справа відноситься до категорії справ незначної складності, що розглянута судом в порядку письмового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, підлягають частковому задоволенню на суму 2000,00 грн.

Отже, стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, у сумі 2 000,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що під час звернення до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., за подання апеляційної скарги - 1816,80 грн.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний задоволено частково, враховуючи, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивача, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3028,00 грн. (1211,20 грн. + 1816,80 грн).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №520/25925/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, у розмірі 3764,40 грн. при перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.12.2023 та з 01.03.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити з 01.12.2023 та з 01.03.2024 перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2016, 2017 та 2018 роки, у розмірі 6 188,74 грн., та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін