Справа № 420/18896/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалою від 22.10.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 20.02.2025 року адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання ухвали надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази на підтвердження поважності причин його пропуску. Роз`яснено позивачу, що у разі ненадання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 17.03.2025 року у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із наведеними обґрунтованими обставинами та доказами на підтвердження вказаних обставин.

На виконання ухвали про залишення позову без руху від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначено, що 21 листопада 2023 року полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Командиром військової частини НОМЕР_1 ще в ході проведення аудиту у 2023 році було призначено службове розслідування (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2023 року №1010), в ході якого встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 не виконувалися рекомендації викладені у аудиторському звіті від 08.05.2018 року № 234/1/31/18 «Про результати постаудиту ефективності виконання пропозицій та впровадження рекомендацій за період з 24.09.2017 по 31.03.2018, внесених в аудиторський звіт та окремих питань фінансово-господарської діяльності від 23.09.2017 № 234/1/31/59», а саме щодо прийняття управлінського рішення по недоотриманих державою фінансових ресурсів у зв`язку із не застосуванням кратного співвідношення при притягненні винних осіб до матеріальної відповідальності та взагалі не вчинялося будь-яких дій спрямованих на усунення допущених порушень, що свідчить про його бездіяльність. Останній не організував у ввіреній йому військовій частині роботу щодо належного проведення службових розслідувань та підлеглих йому посадових осіб, спрямовану на недопущення нанесення матеріальних збитків державі у вигляді недоодержання додаткових фінансових ресурсів, не вимагав від підлеглих виконання вимог статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових документів, не вживав дієвих заходів до відшкодування матеріальних збитків заподіяних військовій частині. В результаті наведеного зазначені пропозиції на теперішній час рахуються за військовою частиною НОМЕР_1 як не виконані та потребують прийняття управлінського рішення щодо їх виконання.

За результатами вказаного службового розслідування було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 року № 178, відповідно до якого наказано помічнику командира з правової роботи начальнику юридичної групи військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування на адресу Командувача Сил логістики Збройних Сил України для прийняття відповідного рішення.

22.08.2023 року направлено копію матеріалів службового розслідування (Вх. 4154 від 21.08.2023 року) з метою притягнення полковника ОСОБА_3 до відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 в підпорядкуванні якого перебував на той час полковник ОСОБА_4 . У зв`язку з відсутністю будь-якої відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 повторно направила на адресу Командувача Сил логістики Збройних Сил України копію матеріалів службового розслідування (Вх. 4154 від 21.08.2023 року) за Вих. 901/1/227 від 12.12.2023 року. В подальшому військовій частині НОМЕР_1 вказані матеріали службового розслідування було повернуто та повідомлено, що полковника ОСОБА_1 21 листопада 2023 року звільнено з військової служби у відставку, у зв`язку із чим у ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня можливість притягнути полковника ОСОБА_1 до відповідальності.

Отже, відповідач зазначає, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом необхідно обраховувати з моменту видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» - від 07.05.2024 року №79, а не з моменту, коли позивачу стало відомо про нестачу державного майна.

Розглядаючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачено можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду не лише цим Кодексом, а також іншими законами, які мають перевагу в застосуванні порівняно із строками, визначеними в частині другій та частині п`ятій статті 122 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини зазначив, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція із цього приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі №520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі №826/14116/18.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Як вбачається з матеріалів справи, службовим розслідуванням встановлено, що відповідно до аудиторського звіту від 22.09.2017 року № 234/1/31/59 «Про результати планового внутрішнього фінансового аудиту, аудиту відповідності та аудиту ефективності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 27.01.2015 по 07.08.2017 року» було встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства щодо порядку організації та ведення фінансово-господарської діяльності у військовій частині, внаслідок яких мали місце нестачі військового майна, незаконне списання військового майна, переплати грошового забезпечення, податків та внесків, безпідставне завищення обсягу робіт (наданих послуг), недостатній контроль за постановкою та зняттям військовослужбовців з продовольчого забезпечення, не облікування активів, ризиків в управлінні коштами та майном, не виконання в повному обсязі Положення про інвентаризацію №748, Положення про фінансове господарство №590 та інших керівних документів.

Як зазначає позивач, за результатами проведення пост аудиту у 2018 році командиру військової частини НОМЕР_1 рекомендувалося прийняти управлінське рішення саме по недоотриманих державою фінансових ресурсів у зв`язку із не застосуванням кратного співвідношення при притягненні винних осіб до матеріальної відповідальності. Тодішнім командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 вказані рекомендації не виконувалися та взагалі не вчинялося будь-яких дій спрямованих на усунення допущених порушень.

Тобто позивачу достовірно стало відомо про завдання збитків державі під час проведення у 2018 року аудиту, за результатами проведення якого винесені рекомендації, викладені у аудиторському звіті від 08.05.2018 року № 234/1/31/18 «Про результати постаудиту ефективності виконання пропозицій та впровадження рекомендацій за період з 24.09.2017 по 31.03.2018, внесених в аудиторський звіт та окремих питань фінансово-господарської діяльності від 23.09.2017 № 234/1/31/59», а саме щодо прийняття управлінського рішення по недоотриманих державою фінансових ресурсів у зв`язку із не застосуванням кратного співвідношення при притягненні винних осіб до матеріальної відповідальності.

Позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 , як окрема автомобільна бригада утворена 01.12.2020 року шляхом злиття трьох окремих військових частин.

Крім того, судом з наданих доказів встановлено, що на виконання пропозиції №6 аудиторського звіт від 22.09.2023 року №535/30/12 запропоновано прийняти рішення щодо відшкодування витрат майна автомобільної служби на загальну суму 186 952,66 грн.

Лише 15.04.2024 року призначено службове розслідування за вказаним фактом.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали позивачу скористатись правом на звернення до суду з позовною заявою, в межах трьох місячного строку звернення, після того, як ОСОБА_1 припинив обіймати посаду командира ВЧ НОМЕР_1 , не наведено.

До суду позивач звернувся лише 17.06.2024 року, з пропуском строку на звернення до суду з позовною заявою, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

Оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку, що дотримання строків на звернення до суду з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Позивач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, доводи наведені в заяві про поновлення процесуального строку не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на звернення до суду (процесуальна поведінка), та не свідчить про поважність причин пропуску цього строку.

Суд вважає, що зволікання позивача та організаційні недоліки під час проведення службового розслідування не змінюють момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, право на яке позивач реалізував лише у червні 2024 року.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи недоведеність заявником існування об`єктивно непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з цими вимогами, суд визнає неповажними зазначені заявником в клопотанні причини пропуску строку звернення, що згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України є підставою для залишення без розгляду позову.

Керуючись ст. ст. 121, 23, 240, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволення клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст.295-297 КАС України.

Суддя Г.П. Самойлюк