Справа № 200/1858/25
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 квітня 2025 року Справа №200/1858/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 116 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у задоволенні заяви позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення цього строку відмовлено.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Установлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказами на підтвердження поважності пропуску строку звернення з позовом.

На виконання вимог ухвали суду від 24.03.2025 позивачем надано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, де зазначено таке.

Позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 з 06.04.2023, проте жодного письмового повідомлення чи інших документів, які б свідчили про нараховане та виплачене їй грошове забезпечення за період проходження військової служби при виключенні зі списків особового складу військової частини, відповідачем надано не було.

Лише наприкінці лютого 2025 року позивачу стало відомо, що Верховний Суд у справі № 240/21650/23 дійшов висновку про те, що додаткова винагорода за Постановою № 168 входить до складу грошового забезпечення з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Тому, 06.03.2025 позивач звернулася до відповідача із запитом на надання інформації щодо нарахованого та виплаченого їй грошового забезпечення при звільненні. Однак, у встановлений законодавством строк, відповідь на вказаний запит військовою частиною надана не була.

Позивач стверджує, що відповідач на день виключення зі списків особового складу не була ознайомлена про нараховане та виплачене їй грошове забезпечення.

Позивач наголошує, що звернулася до суду у тримісячний строк з дня прийняття Верховним Судом постанови у справі № 240/21650/23.

Фактичні обставини установлені судом у справі.

Наказом ВЧ НОМЕР_1 від 06.04.2023 № 98 старшого солдата військової служби за контрактом бухгалтера фінансово-економічної служби з 06.04.2023 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та вважати такою, що вибула та вилучена зі складу сил та засобів, що бере безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійсненні заходів).

Виплачено грошову компенсацію за:

02 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік;

20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік;

30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік;

08 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік;

14 діб невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2020 рік;

14 діб невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2021 рік;

14 діб невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2022 рік;

14 діб невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2023 рік;

06 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася через ВЧ НОМЕР_2 до ВЧ НОМЕР_1 із заявою у якій, серед іншого, просила здійснити та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 116 днів, обчисливши її суму, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Також 06.03.2025 позивач звернулася через ВЧ НОМЕР_2 до ВЧ НОМЕР_1 із запитом, за змістом якого, зокрема, просила надати детальний розрахунок нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 при звільненні грошового забезпечення.

До вказаний документів надано докази їх надсилання адресату. Відповідь адресата у матеріалах справи відсутня.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Статтею 242 КАС України, серед іншого, передбачено таке.

1. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

5. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах, як правовідносинах, що виникають із публічної (військової служби) КЗПП України застосовується виключно у частині неврегульованій спеціальним законодавством, а саме щодо строків звернення до суду, зокрема, із позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Водночас процедура звільнення й повідомлення про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні регулюється спеціальним законодавством, а саме відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» № 260 (далі Порядок № 260, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Розділ XXXI. Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби

1. Грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується:

військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади;

5. Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008)

242. Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі Правила № 280, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)

Пункт 11. Порядок видачі і застосування грошового атестата військовослужбовця Збройних Сил України

11.1. Загальні положення

Грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, зокрема, у таких випадках:

звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби);

11.2. Опис та порядок заповнення грошового атестата

Бланк грошового атестата друкується на аркуші (аркушах) формату А4 з обох боків.

На грошовому атестаті зазначаються:

умовне найменування військової частини, яка видала грошовий атестат військовослужбовцю, а якщо немає умовного, дійсне найменування військової частини та її поштова адреса;

найменування займаної штатної посади. Найменування штатної посади не повинно розкривати організаційну структуру військової частини і характер діяльності військовослужбовця. Наприклад, посада Командир взводу зазначається без згадування слова саперного, танкового; Помічник начальника штабу без зазначення, з якої роботи; Інженер служби озброєння без уточнення, з якого виду озброєння, тощо;

присвоєне військове звання;

прізвище, ім`я та по батькові військовослужбовця і реєстраційний номер його облікової картки платника податків;

у пункті 1 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) розмір окладу за військовим званням і виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено (у цьому та наступних пунктах грошового атестата назва місяця записується словом);

у пункті 2 тарифний розряд за останньою займаною посадою, розмір посадового окладу та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено;

у пункті 3 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) розмір надбавки за вислугу років та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено. Також записується вислуга років для отримання надбавки за вислугу років (у тому числі з пільговою вислугою) і зазначається станом на 01 число місяця, наступного за місяцем видачі грошового атестата. Наприклад: Обчислена на 01 січня 2019 року вислуга років становить: немає років немає місяців та сім днів або: Обчислена на 01 січня 2019 року вислуга років становить: сім років сім місяців сім днів з пільговою вислугою: дев`ять років дев`ять місяців дев`ять днів. Записи про обчислення вислуги років на пільгових умовах здійснюються військовослужбовцям, які мають право на таку вислугу років;

у пункті 4 (підпункти 4.1 4.7) виплачені щомісячні додаткові види грошового забезпечення; назва виплати, яку отримував військовослужбовець за час виконання обов`язків за посадою, їх розмір та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено;

у пункті 5 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) (підпункти 5.1 5.3) виплачені одноразові додаткові види грошового забезпечення;

у підпункті 5.1 виплачена грошова допомога на оздоровлення; найменування військової частини, дата та номер наказу про виплату та за який рік вона виплачена;

у підпункті 5.2 виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; найменування військової частини, дата та номер наказу про виплату та за який рік вона виплачена;

у підпункті 5.3 виплачена одноразова грошова допомога після укладення першого контракту; найменування військової частини, дата та номер наказу про виплату;

у підпунктах 5.1 5.3 грошового атестата зазначається тільки остання виплата кожного одноразового додаткового виду грошового забезпечення, здійснена за період служби військовослужбовця в даній військовій частині;

у пункті 6 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) найменування військової частини, дати та номери наказів про виплату підйомної допомоги військовослужбовцю та на членів його сім`ї; найменування військової частини, дати та номери наказів про виплату підйомної допомоги військовослужбовцю та на членів його сім`ї за попереднім місцем служби військовослужбовця;

у пункті 7 сума виплаченої одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби (записується словами);

у пункті 8 дата, до якого числа включно виплачено індексацію;

у пункті 13 інформація про виплату інших видів грошового забезпечення, не передбачених формою грошового атестата;

у пункті 14 правильність записів, здійснених у пунктах 1-13, засвідчується особистим підписом власника грошового атестата.

11.3. Порядок видачі грошових атестатів

Грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.

Перший примірник грошового атестата видається під підпис у картці особового рахунку військовослужбовця, в якій зазначається дата його видачі, а другий залишається в діловодстві фінансового органу військової частини.

Отримані від військовослужбовців грошові атестати зберігаються у справах фінансового органу військової частини та знищуються після перевірки (дослідження) їх підрозділами Служби внутрішнього аудиту.

У районному (міському) військовому комісаріаті (територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки), до якого направлений звільнений з військової служби військовослужбовець (крім військовослужбовця строкової військової служби) для постановки на військовий облік, грошовий атестат долучається до його особової справи із внесенням змін до опису з зазначенням номера і дати виданого грошового атестата та підлягає зберіганню протягом усього строку зберігання цієї справи.

Грошові атестати звільнених з військової служби військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби):

долучаються до документів, що подаються до обласного (Київського міського) військового комісаріату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) для призначення пенсії чи виплати окладу за військовим званням (окладу за військовим званням та посадового окладу) на тих, які мають право на пенсійне забезпечення чи на одержання протягом року з дня звільнення окладу за військовим званням (окладу за військовим званням та посадового окладу).

Якщо під час прийняття на військовий облік звільненого військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової військової служби) виявиться, що грошового атестата немає, військовий комісаріат (територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) витребовує з військової частини за останнім місцем служби військовослужбовця грошовий атестат або його дублікат.

У разі втрати грошового атестата військовослужбовець доповідає про це за командою.

Для з`ясування обставин утрати грошового атестата командир військової частини призначає службове розслідування і особи, винні в недбалому ставленні до зберігання грошового атестата, притягуються до відповідальності.

Отже, з викладеного суд робить такі висновки.

До дня виключення зі списків особового складу (за виключенням випадків, коли військовослужбовець не закінчив здавання справ та посади) військовослужбовець має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Крім того, при звільненні військовослужбовцю видається грошовий атестат, який, на переконання суду, у розумінні ст.ст. 116, 233 КЗПП України є письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Тому суд, на підставі наведених положень спеціального законодавства, вважає, що належним виконанням обов`язку військовою частиною при здійсненні розрахунку при звільненні є виплата до дня звільнення всіх сум, що належить військовослужбовцю, й видача йому наказу про виключення зі списків особового складу та грошового атестату.

Інших обов`язків щодо документального оформлення процедури вивільнення військовослужбовця та розрахунку з ним законодавством на військову частину не покладається.

Водночас, військовослужбовець, ознайомившись із наданими йому при звільненні документами не позбавлений права самостійно звернутися до відповідної військової частини із запитами/заявами для уточнення незрозумілих йому питань.

У цій справі предметом спору є перерахунок та виплата грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 116 днів, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Виплата відповідної грошової компенсації за невикористані дні відпусток здійснюється при звільненні, тому до дня виключення зі списків особового складу позивачу мала бути виплачена уся сума, тобто, спірні правовідносини не мають триваючого характеру.

Установивши ці обставини, суд звертається до висновків Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, а саме: « …з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.

Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Суд у цій справі встановив, що спірні правовідносини не мають триваючого характеру та пов`язані із датою звільнення позивача, що мала місце 06.04.2023.

Надалі суд касаційної інстанції у вказаній постанові виснував, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24:00 год 30 червня 2023 року карантин скасовано.

Проте Судова палата зауважила, що, з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік строку звернення до суду з цим позовом розпочався 01 липня 2023 року та мав би сплинути 30 вересня 2023 року.

Окрім того, Верховний Суд погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Застосовуючи наведені висновки у цій справі суд вважає, що датою з якої позивач вважається ознайомленою із остаточною сумою грошового забезпечення при звільненні є дата вручення вручення грошового атестату та/надходження на її картковий рахунок грошових коштів.

Позивач на несвоєчаний розрахунок при звільненні чи щодо невидачі їй грошового атестату не посилалася.

Суд звертає увагу, що позивач займала посаду старшого солдата військової служби за контрактом бухгалтера фінансово-економічної служби, тому, виходячи з характеру службових обов`язків ОСОБА_1 , суд відхиляє її посилання на необізнаність зі складовими грошового забезпечення при звільненні.

Водночас, конструкція норми, яка вживається у ст. 122 КАС України, а саме: строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, дає підстави суду виснувати про «презумпцію обізнаності» особи зі своїми правами, що у практичній площині належить розуміти як те, що особа повинна знати про порушення своїх прав й підставами для поновлення строку звернення є лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними та підтверджуються належними доказами.

Позивач жодних таких обставин не наводить, натомість джерелом інформації про порушення її прав називає постанову Верховного Суду у справі № 240/21650/23 та наголошує, що звернулася до суду у межах тримісячного строку з моменту прийняття вказаної постанови.

Суд відхиляє такі покликання позивача, вважає, що ознайомлення зі змістом релевантної до її життєвих обставин постанови Верховного Суду не є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду із цим позовом.

Тому, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 присічним строком звернення із даним позовом до суду є 30.09.2023.

Натомість, позивач звернулася 16.03.2025, тобто відповідний строк пропустила, поважних причин його пропуску суду не навела.

Щодо посилання позивача на практику Європейського суду прав людини (далі ЄСПЛ).

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу верховенства права, а точніше, одного з його елементів принципу правової визначеності.

Суд не вважає, що його висновки у цій справі є проявом надмірного формалізму з тих підстав, що позивач не навела жодних аргументів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду, натомість нормою ст. 233 КЗПП України чітко визначено часові проміжки звернення до суду у відповідній категорії справ.

Стаття 123. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду

1. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

2. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ураховуючи викладене, суд визнає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Буряк