Справа № 160/33992/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/33992/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 року (головуючий суддя Турлакова Н.В.)

в адміністративній справі №160/33992/24 за позовом Дніпровської міської ради до відповідача Дніпропетровської обласної державної адміністрації про забезпечення адміністративного позову одночасно з пред`явленням позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Дніпровської міської ради до відповідача Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якій позивач просив:

- встановити відсутність компетенції Дніпропетровської обласної ради щодо включення до проекту регіональної схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області земельних ділянок розташованих на території Дніпровської міської територіальної громади без згоди Дніпровської міської ради;

- визнати рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області" протиправним та нечинним в окремій його частині: включення до проекту регіональної схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області земельних ділянок розташованих на території Дніпровської міської територіальної громади в межах адміністративної ї території міста Дніпра.

Разом з позовом Дніпровською міською радою подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області" в окремій його частині: включення до проекту регіональної схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області земельних ділянок розташованих на території Дніпровської міської територіальної громади в межах адміністративної ї території міста Дніпра (а.с.10-13).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що під час розгляду судових справ №160/19750/22, №160/15842//24, №160/7238/22 судами різних інстанцій встановлено, що Дніпровська міська рада є учасником правовідносин, які регулюються нормативно-правовим актом, зокрема рішенням Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області", як нормативно-правовим актом. Зазначене рішення є етапом розробки екологічної мережі регіонального рівня прийнятим відповідно до статті 14 Закону України "Про екологічну мережу України", та не є, а ні зведеною схемою, а ні місцевою схемою формування екомережі. Дніпровська міська рада, яка є власником земель комунальної власності в силу вимог статті 83 Земельного кодексу України, не надавала згоду або клопотання стосовно включення до екомережі Дніпропетровської області відповідних територій (земельних) ділянок міста Дніпра. Рішення №176-8/VII від 24.03.2017 прийняте Дніпропетровською обласною радою в частині просторової площі, яка поширюється на територію міста Дніпра, без згоди Дніпровської міської ради як компетенційного органу, порушує права та законні інтереси Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради є протиправним в цій частині.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 року в задоволенні заяви Дніпровській міській раді про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено наявності у даній адміністративній справі хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України та не надано відповідних доказів на підтвердження існування небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, зокрема, про визнання протиправним та нечинним рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області" в окремій його частині: включення до проекту регіональної схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області земельних ділянок розташованих на території Дніпровської міської територіальної громади в межах адміністративної ї території міста Дніпра, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду про відмову у забезпеченні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вказує, що рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області" в частині просторової площі, яка поширюється на територію міста Дніпра, прийняте без згоди Дніпровської міської ради, як компетенційного органу, порушує права та законні інтереси Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, тому є протиправним в цій частині. Вважає, що рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 не відповідає актам вищої юридичної сили, а саме Порядку №1196 та Законам України «Про екологічну мережу» «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині включення до проекту регіональної схеми формування мережі Дніпропетровської області земельних ділянок, розташованих на території Дніпровської міської територіальної громади без згоди Дніпровської міської ради. Рішення №176-8/VII від 24.03.2017 впливає на процес розроблення містобудівної документації, а саме внесення змін до генерального плану м.Дніпра та плану зонування території м.Дніпра. Зазначає, що ухвала про відмову в забезпеченні позову суперечить положенням ч.2 ст.150 КАС України. Судом першої інстанції не враховано наявність очевидних ознак протиправності рішення №176-8/VII від 24.03.2017 та порушення прав та інтересів позивача. Вважає, що заходи забезпечення позову не зумовлять фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до ухвалення рішення у цій справі, що є розумним та забезпечить збалансованість інтересів сторін. Водночас, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали від 26.12.2024 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Порядок розгляду питання про забезпечення адміністративного позову та способи його забезпечення врегульовані статтями 150 та 152 КАС України.

При вирішенні клопотання про забезпечення позову суд керується ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень приймають рішення та діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, при цьому суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Частиною 1 ст. 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено, зокрема, шляхом зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, а також шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Водночас, суд повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 у справі №640/18007/18.

Матеріалами справи підтверджується, що Дніпропетровською обласною радою прийнято рішення №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту формування екологічної мережі Дніпропетровської області", яким затверджено проект формування екологічної мережі Дніпропетровської області.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі, подання позовної заяви, предметом якого є визнання рішень протиправними, не є беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Частиною 5 статті 151 КАС України визначено, що зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Натомість, матеріали справи не містять доказів очевидних ознак протиправності рішення №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту формування екологічної мережі Дніпропетровської області".

Таким чином, протиправність або правомірність вказаного рішення може бути встановлена лише в ході розгляду справи по суті.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову є заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Однак таких доказів матеріали справи не місять.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, на даний час неможливо остаточно визначити, що рішення у цій справі буде прийнято на користь позивача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених обставин та норм права дають підстави для висновку, що позивачем не доведено наявності у даній адміністративній справі хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Водночас, позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження існування небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі зокрема про визнання протиправним та нечинним рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 "Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області" в окремій його частині: включення до проекту регіональної схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області земельних ділянок розташованих на території Дніпровської міської територіальної громади в межах адміністративної ї території міста Дніпра.

Як наслідок, відсутні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Матеріали справи не підтверджують, що не застосування заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. 150, 151, 308, 311 312, 382 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.03.2025 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко