Справа № 240/24991/24
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/24991/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу в електронній формі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн на місяць розмірі за період лікування (з 28 квітня 2024 року по 18 червня 2024 року, з 31 липня 2024 року по 13 серпня 2024 року, з 01 листопада 2024 по 22 листопада 2024) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- зобов`язати нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн на місяць розмірі за період лікування (з 28 квітня 2024 року по 18 червня 2024 року, з 31 липня 2024 року по 13 серпня 2024 року, з 01 листопада 2024 по 22 листопада 2024) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що він проходить військову службу у відповідача. З моменту мобілізації приймав безпосередню участь у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України та пов`язаних із захистом Батьківщини та її територіальної цілісності. 27 квітня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Роботине Пологівського району Запорізької області позивач отримав бойове травмування: ВТ (27.04.2024) АБТ без перфорації барабанних перетинок. Цефалгічний синдром. Тінітус. 02 травня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Комишуваха Пологівського району Запорізької області позивач отримав бойове травмування: Множинні відкриті рани гомілки. МВТ. ВОСП правої гомілки. Стороннє тіло (метал) правої гомілки. З 28 квітня 2024 року по 18 червня 2024 року, з 31 липня 2024 року по 13 серпня 2024 року, з 01 листопада 2024 по 22 листопада 2024) проходив лікування у медичних закладах. 31.10.2024 позивач надіслав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 з інформацію про отримання ним лікування, медичними документами, що підтверджують періоди та проханням виплатити: додаткову грошову винагороду на період лікування після отриманого поранення в розмірі 100 000 на місяць за період лікування. Проте відповідачем не здійснено нарахування та виплату такої винагороди. Протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо виплати додаткової винагороди, слугувала підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». З метою визначення особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України затверджено Наказ МВС від 01.09.2023 № 729 «Особливості виплат на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України». Так, позивачу за період з 29.05.2024 по 18.06.2024, 01.11.2024 по 22.11.2024 додаткова винагорода не виплачувалась у зв`язку з перебуванням не на стаціонарному лікуванні, а на медичній реабілітації. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини,

на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у відповідача, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.05.2024 № 30, старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 квітня 2024 року отримав бойове травмування: «ВТ (27.04.2024) АБТ без перфорації барабанних перетинок. Цефалгічний синдром. Тінітус». За обставин: 27.04.2024 при виконанні бойового завдання в районі н.п. Роботине Пологівського району Запорізької області, внаслідок мінометного обстрілу. Бойове травмування отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Травмування не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Як наслідок, з 28.04.2024 по 01.05.2024 позивач перебував на лікуванні у стаціонарі у Військовій частині НОМЕР_3 з діагнозом ВТ (27.04.2024). АБТ без перфарації б/п. Цефалгічний синдром, що підтверджується випискою № 271 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.05.2024 № 41, старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержав бойове травмування: «Множинні відкриті рани гомілки. МВТ. ВОСП правої гомілки. Стороннє тіло (метал) правої гомілки». За обставин: 02.05.2024 після проведення занять в складі групи військовослужбовців 45 погп зі складу БТГр 14 броп, яка рухалась з навчального полігону в районі н.п. Комишуваха Пологівського району Запорізької області, внаслідок ураження баражуючим боєприпасом типу «Ланцет». Бойове травмування отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Травмування не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

З 02.05.2024 по 03.05.2024 позивач лікувався в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» у стаціонарі з діагнозом: S81.7 Множинні відкриті рани гомілки. Мінно-вибухова травма від 02.05.24. Вогнепальне осколкове сліпе поранення правої гомілки. Стороннє тіло метал правої гомілки. Множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення обличчя (з наявністю металевих уламків у м`яких тканинах), що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

З 03.05.2024 по 10.05.2024 позивач лікувався в Державній установі «ТМО МВС України по Запорізькій області» у стаціонарі з діагнозом: Т06.8 Y36.2 МВТ (02.05.24 при ВСО) ВОСП правої гомілки з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки). Множинні ВОСП обличчя, волосистої частини голови з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки ). J34.2 Зміщена носова перегородка вправо. J30.0 Хронічний вазомоторний риніт (н/в форма). Ронхопатія. Міопічний астигматизм обох очей, що підтверджується випискою №581-мобіліз.(Г.-113612) із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

З 10.05.2024 по 28.05.2024 позивач лікувався в Державній установі «ТМО МВС України по Вінницькій області» у стаціонарі з діагнозом: Т06.8 ВТ (02.05.2024р. при ВСО). ВОСП правої гомілки з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки). Множинні ВОСП обличчя, волосистої частини голови з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки), що підтверджується випискою № 24/0605 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

З 29.05.2024 по 18.06.2024 позивач лікувався в медичному реабілітаційному центрі «Пуща Водиця» МВС України у стаціонарі з діагнозом: (ВТ 02.05.2024 при ВОС). ВОСП правої гомілки з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки). Множинні ВОСП обличчя, волосистої частини голови з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки), що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 763/240796.

З 31.07.2024 по 13.08.2024 позивач лікувався в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» у стаціонарі з діагнозом: Травма чутливого нерва шкіри у ділянці гомілковоступного суглоба та стопи. Наслідки мінно-вибухової травми від 02.05.2024. Нейропатія сурального нерва правої нижньої кінцівки на рівні гомілково-ступневого суглоба та стопи. Сторонні тіла (метал) правої стопи. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 69321.

З 01.11.2024 по 22.11.2024 позивач лікувався в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» у стаціонарі з діагнозом: Травма чутливого нерва шкіри у ділянці гомілковостопного суглоба та стопи. Наслідки мінно-вибухової травми від 02.05.2024. Нейропатія сурального нерва правої нижньої кінцівки на рівні гомілково-ступневого суглоба та стопи. Сторонні тіла (метал) правої стопи. Непроникаючі металеві уламки м`яких тканин обличчя до тімяно-скроневої ділянки. Каузалгія нижньої кінцівки, утруднення при ходьбі. Період видужування після іншого лікування. Реабілітаційна процедура, неуточнена. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені пострілом з іншої та неуточненої вогнепальної зброї та іншої звичайної зброї. Фактори, пов`язані з умовами праці.

31.10.2024 позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн за період з 27.04.2024 по 01.05.2024, з 02.05.2024 по 18.06.2024 та з 31.07.2024 по 13.08.2024.

Як убачається з особової картки на грошове забезпечення за 2024 рік позивачу, згідно з наказом від 11.04.2024 № 108, у квітні 2024 нараховано та виплачено додаткову винагороду згідно Постанови КМУ № 168 до 100 000 грн у розмірі 80645,16 грн; згідно з наказом від 09.05.2024 № 136 та №138 у розмірі 6 666,67 грн та 93 333,33 грн; згідно з наказом від 25.06.2024 та 13.06.2024 № 184 та № 172 у розмірі 6 451,61 грн та 90 322,58 грн; згідно з наказом від 10.09.2024 № 265 у розмірі 41 935,48 грн.

Будучи не згодним із ненарахуванням та невиплатою додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови № 168 (в редакції станом на час отримання позивачем травми) до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 01.09.2023 №729 «Деякі питання виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Наказ № 729).

Відповідно до підпункту 1 пункту 15 Наказу № 729 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Отже, як Постановою № 168 так і Наказом № 729 безальтернативно унормовано, що додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн виплачується, у тому числі, тим військовослужбовцям, які у зв`язку з травмою чи пораненням, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі, і закордонних з дня отримання такого поранення/травми, включаючи час переміщення до лікарняного закладу, зокрема з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Визначальним, на думку суду, є саме причинно-наслідковий зв`язок між пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) та перебуванням на стаціонарному лікуванні такого поранення (контузії, травми, каліцтва).

Під час розгляду справи встановлено, що 27.04.2024 та 02.05.2024 під час безпосередньої участі в бойових діях, позивач отримав травму/поранення.

Наявні у справі докази свідчать про те, що вказана травма (поранення), Так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини.

Водночас, як вже було встановлено судом, у періоди: з 28.04.2024 по 01.05.2024 позивач перебував на лікуванні у стаціонарі у Військовій частині НОМЕР_3 ; з 02.05.2024 по 03.05.2024 в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня»; з 03.05.2024 по 10.05.2024 в Державній установі «ТМО МВС України по Запорізькій області»; з 10.05.2024 по 28.05.2024 в Державній установі «ТМО МВС України по Вінницькій області»; з 29.05.2024 по 18.06.2024 в медичному реабілітаційному центрі «ПущаВодиця» МВС України; з 31.07.2024 по 13.08.2024 в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова»; з 01.11.2024 по 22.11.2024 в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова».

Поряд із тим зі змісту вказаних документів убачається, що причиною госпіталізації позивача та його лікування стали наслідки поранення, отриманого 27.04.2024 та 02.05.2024.

Що ж до обставин проходження позивачем реабілітаційного лікування, то з цього приводу суд зазначає таке.

Відповідачем не заперечується факт перебування позивача на реабілітаційному лікуванні.

За частиною першою статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801ХII (далі - Закон № 2801ХII):

- послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, у тому числі реабілітаційна, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я, реабілітаційним закладом або фізичною особою - підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт;

- реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я (далі - реабілітаційна допомога) - діяльність фахівців з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію функціонування осіб, які зазнають або можуть зазнати обмеження повсякденного функціонування у їхньому середовищі;

- реабілітаційна послуга - послуга, що надається пацієнту реабілітаційним закладом, реабілітаційною установою, закладом охорони здоров`я, соціального захисту або іншим суб`єктом господарювання, які мають право надавати реабілітаційну допомогу згідно із законодавством, та оплачується її замовником. Замовником реабілітаційної послуги можуть бути держава, орган місцевого самоврядування, юридична або фізична особа, у тому числі пацієнт;

- реабілітація - комплекс заходів, яких потребує особа, яка зазнає або може зазнавати обмеження повсякденного функціонування внаслідок стану здоров`я у взаємодії з її середовищем;

- загальний заклад охорони здоров`я - багатопрофільний лікарняний заклад, що надає медичну та реабілітаційну допомогу населенню територіальної громади або декількох громад та забезпечує базові напрями стаціонарної медичної допомоги відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, стабілізацію стану пацієнта та його маршрутизацію до кластерних та надкластерних закладів охорони здоров`я.

Отже, реабілітаційний центр є закладом охорони здоров`я.

Держава визнає право кожного громадянина на отримання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги. Порядок надання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги встановлюється законодавством (стаття 8 Закону № 2801ХII).

Згідно з частиною восьмою статті 33 Закону № 2801ХII за медичними показаннями одночасно з наданням медичної допомоги пацієнту надається реабілітаційна допомога у встановленому законодавством порядку.

Правові, організаційні та економічні засади проведення реабілітації особи з обмеженнями повсякденного функціонування у сфері охорони здоров`я з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування у її середовищі передбачені Законом України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» від 03.12.2020 № 1053-IX.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 1053-IX реабілітація у сфері охорони здоров`я - це комплекс заходів, що здійснюють фахівці з реабілітації, які працюють в реабілітаційних закладах, відділеннях, підрозділах, а також у територіальних громадах, у складі мультидисциплінарної реабілітаційної команди або самостійно, надають реабілітаційну допомогу особі з обмеженнями повсякденного функціонування (або такій, у якої можуть виникнути обмеження повсякденного функціонування) з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування та якості життя у її середовищі.

За визначенням Комітету експертів з реабілітації Всесвітньої організації охорони здоров`я (1963), реабілітація - це процес, метою якого є запобігання інвалідності під час лікування захворювання і допомога хворому у досягненні максимальної фізичної, психічної, професійної, соціальної та економічної повноцінності, на яку він буде здатний в межах існуючого захворювання (https://uk.wikipedia.org/wiki/Медична_реабілітація).

Отже, реабілітація є одним із процесів під час лікування хворого у досягненні ним, в тому числі, фізичної повноцінності.

Водночас Постановою № 168 передбачено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн зберігається за військовослужбовцем за час стаціонарного лікування.

Отже, законодавство пов`язує виникнення у військовослужбовця права на виплату додаткової винагороди за час перебування на лікуванні не з видом такого лікування (реабілітаційне, терапевтичне, хірургічне), а з умовами його надання в умовах стаціонару або ж іншими словами "стаціонарне лікування".

В даному випадку судом встановлено, що в спірні періоди часу позивач перебував саме на стаціонарному лікуванні, перебуваючи у відповідному медичному закладі. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Таким чином суд доходить висновку, що у позивача наявні обидві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн на місяць відповідно до Постанови № 168 у зв`язку з перебуванням на лікуванні в період з 28.04.2024 по 18.06.2024 та з 31.07.2024 по 13.08.2024, а відтак суд відповідач протиправною не нарахував та не виплатив позивачу додаткову винагороду за спірні періоди перебування його на стаціонарному лікуванні.

Щодо періоду з 01.11.2024 по 22.11.2024 суд зазначає, що позивач не звертався до відповідача із рапортом та відповідними медичними документами про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн на місяць відповідно до Постанови № 168 за вказаний період. Позивач звернувся з цими вимогами одразу до суду. Тобто ці правовідносини ще не є спірними оскільки відповідачем з цього приводу не приймалось рішень. Наведене обумовлює висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом враховано, що позивачу у спірні періоди виплачувалась додаткова винагорода згідно з Постановою № 168, тому обираючи спосіб захисту, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, суд доходить висновку, що належним способом захисту його прав є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" збільшеної до 100000 грн на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 28.04.2024 по 18.06.2024 та з 31.07.2024 по 13.08.2024 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з в розрахунку до 100 000 грн на місяць, враховуючи фактично виплачені суми за вказаний період.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Розподіл судового збору у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду цієї справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" збільшеної до 100000 грн на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 28.04.2024 по 18.06.2024 та з 31.07.2024 по 13.08.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 28.04.2024 по 18.06.2024 та з 31.07.2024 по 13.08.2024 в розрахунку до 100 000 грн на місяць, враховуючи фактично виплачені суми за вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 01 квітня 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова