Справа № 300/7073/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7073/24 пров. № А/857/2652/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) у справі №300/7073/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.09.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 20.06.2024 № 98; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 та призначити пенсію за віком з 21.05.2024.

Позов обґрунтовує тим, що 21.04.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Вказує, що з 21.05.2024 йому призначено пенсію та враховано страховий стаж 38 років 2 місяці 2 дні. Зазначає, що 03.07.2024 на адресу позивача було направлено лист Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.07.2024 № 0900-0212-8/37551 з повідомленням, що за результатом розгляду заяви від 21.04.2024 винесено рішення про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. До вказаного листа додано оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 98 від 20.06.2024, яким не зараховано до загального страхового стажу позивача період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 згідно трудової книжки, оскільки записи зроблено чорнилами різного кольору та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Згідно уточнюючої довідки № 130 від 23.04.2024 за 1993-1998 роки прізвище заявника не значиться в книгах нарахування заробітної плати. Враховано страховий стаж 30 років 07 місяців 17 днів, якого недостатньо для призначення пенсії. Позивач вважає оскаржуване рішення безпідставним та таким, що порушує його законні права на належне пенсійне забезпечення, оскільки формальні неточності у документах та невиконання страхувальником обов`язку по сплаті страхових внесків не можуть бути підставою для обмеження позивача у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 20.06.2024 № 98. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 та призначити з 21.05.2024 пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що у системі персоніфікованого обліку за період роботи в сільському промисловому підприємстві імені О. Довбуша з 16.12.1992 по 29.08.2005 відсутні відомості про сплату страхових внесків та нарахування заробітної плати, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5. Згідно уточнюючої довідки № 130 від 23.04.2024, виданої комунальною установою «Трудовий архів Косівського району», зазначено, що за 1993-1998 роки прізвище позивача не значиться в книгах нарахування заробітної плати. Апелянт вважає, що діяв в межах повноважень та в спосіб, визначений чинним законодавством. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

28.02.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що відповідач протиправно не врахував до трудового стажу період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 року. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з чітким дотриманням норм чинного матеріального і процесуального права. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

21.04.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

Позивачу з 21.05.2024 була призначена пенсія за віком.

За результатами розгляду заяви та доданих документів за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 20.06.2024 № 98 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії була відсутність необхідного страхового стажу (не менше 31 року).

За результатом розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 згідно трудової книжки, оскільки записи зроблено чорнилами різного кольору та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно уточнюючої довідки № 130 під 23.04.2024 за 1993-1998 роки прізвище заявника не значиться в книгах нарахування заробітної плати. Аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж позивача складає 30 років 07 місяців 17 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 08.07.2024 № 0900-0401-8/38223 повідомило позивача про переплату пенсії.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком врегульовані статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Також, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до пунктів 2.2, 2.4 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

До прийняття наведеної вище Інструкції від 29.07.1993 № 58 порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами пунктів 2.2, 2.3 якої було також передбачено, що заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

За результатами розгляду заяви та доданих документів за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 20.06.2024 № 98 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії була відсутність необхідного страхового стажу (не менше 31 року).

За результатом розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 згідно трудової книжки, оскільки записи зроблено чорнилами різного кольору та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно уточнюючої довідки № 130 під 23.04.2024 за 1993-1998 роки прізвище заявника не значиться в книгах нарахування заробітної плані. Аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж позивача складає 30 років 07 місяців 17 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Разом з тим, записи №№ 6, 7 трудової книжки НОМЕР_1 за період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 про переведення у спірні періоди містять дати прийняття та звільнення з роботи, номери наказів, посаду на якій позивач працював, а також завірені підписом відповідальної особи. Вказані записи скріплені печаткою під записом про звільнення. Запис № 8 трудової книжки НОМЕР_1 містить виправлення, яке завірене підписом відповідальної особи, вказаний запис скріплений печаткою під записом про звільнення

Однак те, що записи трудової книжки НОМЕР_1 зроблено чорнилами різного кольору, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливав на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до архівної довідки комунальної установи "Трудовий архів Косівського району" № 182 від 18.07.2024 при додатковому зверненні позивача згідно заяви від 17.07.2024 було виявлено про те, що в книгах по заробітній платі за період 1993 р., 1994р., 1995 роки з колгоспу "40-річчя Жовтня", ЗАТ "Довбуш" с. Соколівка прізвище ОСОБА_1 та нарахована заробітна плата дописана в кінці порядкового номеру та не включена в загальну суму. Підстава: книги по заробітній платі за 1993-1995 роки.

Згідно архівної довідки комунальної установи "Трудовий архів Косівського району" № 130 під 23.04.2024 в книгах по заробітній платі за період з 1993-1998 роки з колгоспу "40-річчя Жовтня", ЗАТ "Довбуш" с. Соколівка прізвище ОСОБА_1 відсутнє. Підстава: книги по заробітній платі за 1993-1998 роки.

У відповідності до архівної довідки комунальної установи "Трудовий архів Косівського району" № 129 від 23.04.2024 книги по заробітній платі за період з 1999-2005 роки з колгоспу "40-річчя Жовтня", ЗАТ "Довбуш" с. Соколівка на зберігання не поступали. Підстава: опис справ з особового складу за 1972-1998 роки.

Відповідно до відповіді Архівного відділу Косівської РДА від 21.06.2023 № С-54 Закрите акціонерне товариство "Довбуш" с. Соколівка Косівський район Івано-Франківська область ліквідовано 07 серпня 2005 року (протокол № 3 загальних зборів акціонерів ЗАТ "Довбуш" від 07.08.2005). Рішення про звільнення ОСОБА_1 з членів ЗАТ "Довбуш" у протоколі № 3 загальних зборів акціонерів ЗАТ "Довбуш" від 07.08.2005 не виявлено. Проте, у списку акціонерів вищевказаного товариства, які згідні з оцінкою всього майна та пропорційною виплатою паю і не мають претензій, під номером 39 внесений ОСОБА_1 (протокол № 3 загальних зборів акціонерів ЗАТ "Довбуш" від 07.08.2005).

Апеляційний суд зазначає, що недоліки первинних документів не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Крім того такі недоліки не спростовують достовірність інших відомостей.

Щодо відсутності сплати страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у спірний період, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві. Відтак, фактично внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи на такому підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Враховуючи вищенаведене, відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005, а отже, позивач має достатній вік та стаж для призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону № 1058-ІV.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 20.06.2024 № 98; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 16.12.1992 по 29.08.2005 та призначити з 21.05.2024 пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 300/7073/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний