Справа № 160/9026/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Київ №160/9026/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 списати майно, яке залишив молодший сержант ОСОБА_1 : магазин до АК 074 3 шт; підсумок під 4 магазини - 1 шт; масльонка - 1 шт; набої 5,45 ПС - 90 шт ; набої 5,45 ГТС - 30 шт.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час виконання бойового розпорядження поблизу села Золота Нива, Волноваського району, Донецької області 06 вересня 2023 року внаслідок авіаудару він отримав осколкове поранення обох ніг. Після проведення евакуації, з 07 вересня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в різних закладах охорони здоров`я. В березні 2024 року адвокатом позивача направлено адвокатський запит щодо наявності претензій відносно майна, виданого позивачу у користування. Відповіддю на адвокатський запит повідомлено про залишення облікованої за ним зброї (АК-74) командиру підрозділу, в неналежному стані та без комплекту, а саме: відсутність : магазину до АК 074 3 шт; підсумку під 4 магазини - 1 шт; масльонки - 1 шт; набоїв 5,45 ПС - 90 шт ; набоїв 5,45 ГТС - 30 шт. Вважає, що військова частина НОМЕР_1 має списати зброю та боєприпаси, які втрачені в бою. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі №160/9026/24.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 передано матеріали справи № 160/9026/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, до Київського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.

Супровідним листом від 05.07.2024 матеріали адміністративної справи №160/9026/24 скеровані до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024, позовну заяву передано судді Жуковій Є.О.

Матеріали адміністративної справи передані судді 15 листопада 2024 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 прийнято справу №160/9026/24 до провадження судді Жукової Є.О.

03 грудня 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідачем не заперечується факт отримання бойової травми позивачем, що підтверджується витягом з журналу бойових дій ВЧ НОМЕР_1 за добу 17:00 06.09.2023 до 17:00 07.09.2023 від 27.11.2024. Фактів знищення (втрати, пошкодження) військового майна позивача внаслідок бойових дій за добу 17:00 06.09.2023 до 17:00 07.09.2023 встановленим порядком зафіксовано не було. Позивачем не вказано жодних об`єктивних даних на підтвердження тих обставин, що позивач сповістив безпосереднього начальника про факт крадіжки чи втрати закріпленої за позивачем особистої зброї, витрати позивачем боєкомплекту при виконанні бойових завдань чи втрати військового майна внаслідок отримання ним бойової травми.

Втрата (знищення, пошкодження) військового майна, виданого позивачеві саме внаслідок отримання травми 06.09.2023, а не в іншому місці і в інший час, документально не підтверджується.

Відповідно до адвокатського запиту ОСОБА_2 від 05.03.2024 в інтересах позивача, ставилось питання чи має відповідач майнові претензії до військовослужбовця ОСОБА_1 , які стосуються отриманої ним зброї, яка «ймовірно (але не точно) була втрачена 06.09.2023 в бою». Тобто, позивачу було невідоме місцезнаходження закріпленої за ним зброї та іншого військового майна та боєприпасів.

Позовні вимоги вказують на зобов`язання відповідача безпідставно списати майно, яке залишив молодший сержант ОСОБА_1 . Не зрозуміло де і яке саме майно він залишив (крім інформації з відповіді відповідача на адвокатський запит, позивач не володів інформацією про місцезнаходження закріпленої за ним зброї, боєприпасів та іншого майна). Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Правом надання відповіді на відзив згідно положень статті 163 КАС України позивач не скористався.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України в складі Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про обставини поранення №440, виданої ВЧ НОМЕР_1 під час виконання бойового розпорядження поблизу АДРЕСА_1 06 вересня 2023 року, внаслідок авіаудару позивач отримав осколкове поранення обох ніг.

З 07 вересня 2023 року позивач проходив лікування в різних закладах охорони здоров`я.

05 березня 2024 року адвокатом позивача на адресу відповідача направлено адвокатський запит, щодо отримання інформації про таке:

чи списана зброя, отримана військовослужбовцем ОСОБА_1 ;

чи складався акт службового розслідування за фактом отримання травми, поранення 06.09.2023 ОСОБА_1 чи числиться зброя військовослужбовця ОСОБА_1 , яка втрачена;

чи має ВЧ НОМЕР_1 майнові претензії до військовослужбовця ОСОБА_1 , які стосуються отриманої ним зброї, яка ймовірно (але не точно) була втрачена 06.09.2023 в бою.

Листом від 24.03.2024 №1568 ВЧ НОМЕР_1 повідомила представника позивача адвоката Цебрій Т.В. про залишення облікованої за позивачем зброї (АК-74) командиру підрозділу, в неналежному стані та без комплекту, а саме: відсутність : магазину до АК 074 - 3 шт; підсумку під 4 магазини - 1 шт; масльонки - 1 шт; набоїв 5,45 ПС - 90 шт ; набоїв НОМЕР_3 ГТС - 30 шт. Зброю (АК-47) було передано у встановленому порядку для зберігання на склад РАО ВЧ НОМЕР_1 . Акт службового розслідування за фактом отримання травми, поранення 06.09.2023 молодшим сержантом ОСОБА_1 не складався.

Вважаючи, що відповідач повинен списати майно, яке залишив молодший сержант ОСОБА_1 : магазин до АК 074 3 шт; підсумок під 4 магазини - 1 шт; масльонка - шт; набої 5,45 ПС - 90 шт ; набої 5,45 ГТС - 30 шт, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, відносини щодо проходження військовослужбовцями військової служби врегульовані, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232).

Відповідно до статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України №548-XIV від 24.03.1999. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Відповідно статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно із статтею 8 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Згідно з статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

При цьому, нормами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до абзацу шостого статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що предметом позову є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 списати майно, яке залишив молодший сержант ОСОБА_1 : магазин до АК 074 3 шт; підсумок під 4 магазини - 1 шт; масльонка - 1 шт; набої 5,45 ПС - 90 шт ; набої 5,45 ГТС - 30 шт.

В адвокатському запиті представник позивача - Цибрій Т. В. ставила перед військовою частиною питання чи має відповідач майнові претензії до військовослужбовця ОСОБА_1 , які стосуються отриманої ним зброї, яка «ймовірно (але не точно) була втрачена 06.09.2023 в бою».

Проте в листі від 24.03.2024 №1568 будь-яких претензій до позивача зі сторони відповідача не висловлено.

Відповідно до пункту 6 розділу I Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20.10.2015 № 569), визначено обов`язки командира у випадку крадіжки або втрати стрілецької зброї і боєприпасів.

Жодним бойовим чи іншим документом, рапортом чи доповіддю позивача командиру, рапортом командира, в донесенні чи записах журналу бойових дій відповідачем не зафіксовано факт крадіжки чи втрати закріпленої за позивачем особистої зброї, витрати позивачем боєкомплекту при виконанні бойових завдань чи втрати виданого йому військового майна внаслідок отримання ним бойової травми за добу 17:00 06.09.2023 до 17:00 07.09.2023.

Позивачем вказується на протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення списання зброї (боєприпасів) відповідно до вимог Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2015 року № 17, проте вказаний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 81 від 29.03.2021.

Крім того, позивач не звертає позовні вимоги щодо бездіяльності відповідача стосовно не проведення списання зброї (боєприпасів).

Будь - які об`єктивні данні на підтвердження тих обставин, що позивач сповістив безпосереднього начальника про факт крадіжки чи втрату закріпленої за позивачем особистої зброї, витрати позивачем боєкомплекту при виконанні бойових завдань чи втрати військового майна внаслідок отримання ним бойової травми, в матеріалах справи відсутні.

Також, матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем - суб`єктом владних повноважень у межах спірних правовідносин процедури реалізації управлінської функції; доводять відсутність дефектів (вад, недоліків) такого змісту, характеру та ступеню, які були б об`єктивно здатні призвести до викривлення, спотворення чи перекручення справжніх обставин фактичної дійсності; виключають існування фактів свавілля чи дискримінації.

Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року, по справі №П/9901/5/181800/399/17, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не порушено прав позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.