Справа № 260/5682/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5682/24 пров. № А/857/24107/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя Рейті С.І., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 : одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки; грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022-2024 роки, як учаснику бойових дій, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 28.02.2024 року; допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи за час проходження військової служби з березня 2022 року по 28.02.2024 року; одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з урахуванням індексації: грошову допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки; грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 2024 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 28.02.2024 р.; допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, за всі періоди непрацездатності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період проходження військової служби за призовом під час мобілізації з березня 2022 року по 28.02.2024 р.; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби;

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.02.2024 р. по 29.08.2024 р.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій та довідкою про участь ОСОБА_1 у бойових діях від 02.03.2024 №754/2. Вважає, що вказана справа стосується його порушених прав, а отже він звільнений від сплати судового збору.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Додав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір про застосування до відповідача міри відповідальності за затримку розрахунку при звільненні у вигляді нарахування та виплати середнього заробітку не пов`язаний з наявністю та відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій. Вказав, що в спірних правовідносинах відсутнє порушення права позивача, пов`язане саме зі статусом позивача як учасника бойових дій.

Так, за змістом частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена правова норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За змістом статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зміст пункту 13 частини 1 статті 5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом розглядуваного спору оскарження дій відповідача, які полягають у невиплаті позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що спір у цій справі стосується соціальних прав позивача, які пов`язані з його грошовим забезпеченням під час проходження військової служби.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження такого статусу долучено належним чином завірену копію посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.08.2023, згідно з яким ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Враховуючи обставини цієї справи та предмет спору, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач звільняється від сплати судового збору за розгляд цієї справи в судах усіх інстанцій на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI та частини другої статті 22 Закону № 3551-XII.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду у справі № 200/1654/21-а від 01 лютого 2022 року, у справі № 520/10453/23 від 21 листопада 2023 року, у справі № 600/1927/23-а від 12 грудня 2023 року.

Таким чином, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Невиконання судом першої інстанції відповідних функцій при ухвалені рішення, нівелює можливість у поновлені порушених прав та обмежує право доступу до суду, яке передбачено Конституцією України та Європейською Конвенцією про захист прав людини і основних свобод.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів 320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 260/5682/24 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська