Справа № 520/22722/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 р. Справа № 520/22722/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 21.12.04 у справі №520/22722/24

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 ;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 );

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) моральну шкоду ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог військовослужбовця ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. Посилається на приписи ч.1 ст.77 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Зазначає, що позивачем не було доведено наявність у нього бронювання. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не було відомо, і не могло бути відомо про наявність у позивача броні. Крім того, зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення у відповідний спосіб органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Вказує, що на момент призову на військову службу під час мобілізації позивач на спеціальному обліку не перебував. Посилається, що позивач не надав ІНФОРМАЦІЯ_1 витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки (складеній за формою згідно з додатком 4 до Постанови КМУ від 27.01.2023 року №76), як і не надав інші підтверджуючі документи, а відтак - не підтвердив наявність відстрочки. Крім того, позивач не повідомляв про наявність у нього права на відстрочку. Вважає, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 законним і правомірним.

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 . 07.06.2023 року був прийнятим на роботу оператором заправних станцій 2 розряду АЗС №20/015 Дніпровського регіонального управління ПАТ «Укрнафта» відповідно до наказу №01/01/12/01/03/25/89-к від 05.06.2023р.

Позивач відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 28.08.2024 року та перебував на спеціальному військовому обліку, про що свідчить довідка з місця роботи за вих. №01/01/24/10/02/01/03/04/251 від 20 травня 2024 року, наказ про прийняття на роботу №01/01/12/01/03/25/89-к від 07.06.2023, наказ Міністерства економіки України №5347 від 28.02.2024 року «Про бронювання військовозобов`язаних за ПАТ «УКРНАФТА», супровідний лист з Генерального штабу Збройних сил України, список військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час ПАТ «Укрнафта», лист Міністерства економіки України про бронювання працівників ПАТ «Укрнафта», а також надіслане на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 (за місцем взяття на облік ОСОБА_1 ) повідомлення про бронювання рядового ОСОБА_1 із долученим витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного.

В зв`язку з погіршенням стану здоров`я у позивача, на початку травня ПАТ «Укрнафта» запропонувала останньому пройти оздоровлення в пансіонаті «Золота вежа» в Карпатах та надала частину щорічної основної відпустки та путівку. Копія наказу про відпустку та путівки додані до матеріалів справи.

Позивач 07.05.2024 автобусом з м. Харків виїхав до м. Ужгород.

08.05.2024 на блок - посту с. Нижні Ворота представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача було затримано та знято з автобусу.

Позивач наполягає, що пред`явив особам, що його затримали, документи щодо його відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, наявність путівки в пансіонат «Золота вежа», проте наявність цих документів було проігноровано, позивача було затримано та доставлено в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено призов позивача на військову службу, що підтверджується наказом від 09.05.2024 №384.

У подальшому позивач був доставлений до військової частини НОМЕР_1 , де перебуває на теперішній час.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2024 №135 рядового ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

27.05.2024 позивачем було подано рапорт до військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби.

Факт отримання рапорту позивача до військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби підтверджується листом від 10.07.2024 №5670.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2024 №5670 позивачу було відмовлено в звільненні з військової частини НОМЕР_1 .

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 , а також вважаючи за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 та стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду ОСОБА_1 у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 прийнятий з порушенням пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ та вимог Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. №76 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650), без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, суд першої інстанції вважав, що належним, ефективним та необхідним способом захисту порушених прав є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, передбачених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В силу приписів ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Спірні відносини врегульовані, зокрема, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ, у редакції станом на час спірних відносин).

Згідно ч.2 ст.1 Закону України № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 5 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відтак, з урахуванням норм ч. ч. 1, 2, 3 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі по тексту - Закон №3543-ХІІ, в редакції станом на час спірних відносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно пункту 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідними Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та строк проведення мобілізації.

Станом на час апеляційного перегляду даної справи воєнний стан в Україні триває.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Колегія суддів зазначає, що нормою ст.23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно з п.1 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.

Частиною 2 ст.23 Закону №3543-XII передбачено, що особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в пунктах 3-15 частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути прийняті на військову службу за контрактом.

Відповідно до ст.24 Закону №3543-XII бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

За приписами частин 7, 8 статті 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, з огляду на наведене вище, особи, зазначені у п.1 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII, зокрема, військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зважаючи на те, що метою такого бронювання є забезпеченням функціонування відповідних підприємств, установ і організацій в особливий період.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст.25 Закону №3543-XII бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють або проходять службу: на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень); на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань або функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, у тому числі кінцеві бенефіціарні власники таких підприємств, які не є їх працівниками. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини 3 статті 25 Закону №3543-XII органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються.

Згідно п.58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам (державним службовцям), які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються. До відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подаються документи, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Відповідні органи, в яких працюють посадові (службові) особи, зазначені у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, надсилають завірену копію довідки про надання таким особам відстрочки (додаток 6) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, у якому така особа перебуває на військовому обліку.

Абзацом 4 пункту 1 Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (далі по тексту Порядок №76) (в редакції, станом на час спірних відносин) цей Порядок визначає механізм бронювання під час воєнного стану військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу: на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

За приписами п.2 Порядку №76 бронювання заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка).

Військовозобов`язані, зазначені у пункті 1 цього Порядку, підлягають бронюванню незалежно від військового звання, віку та військово-облікової спеціальності.

Згідно п.9 Порядку №76 підприємства, установи та організації, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, банки та інші установи, державне регулювання діяльності яких здійснюється Національним банком, подають список центральному органу виконавчої влади або Національному банку, або відповідній обласній, Київській та Севастопольській міській держадміністрації (військовій адміністрації у разі її утворення), який прийняв рішення про визначення таких підприємств, установ та організацій критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Пунктами 11, 12 Порядку №76 встановлено, що за результатами перевірки списків, поданих відповідно до пункту 10 цього Порядку, щодо повноти їх заповнення, наявності обґрунтувань та погодження Міноборони (СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони) Мінекономіки приймає у строк не більш як п`ять робочих днів з дня отримання зазначених списків рішення про бронювання військовозобов`язаних.

Зазначення в рішенні Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного неправильної інформації про його прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), рік народження, військово-облікову спеціальність (профіль), найменування (повне та скорочене) та місцезнаходження органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, код згідно з ЄДРПОУ (за наявності) може бути підставою для відмови у зарахуванні такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік.

З метою оформлення військовозобов`язаним відстрочки Мінекономіки надсилає рішення про бронювання військовозобов`язаних органам державної влади, іншим державним органам, якими подано списки, а також Міноборони (СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органу Міноборони).

Міноборони (СБУ, Служба зовнішньої розвідки, розвідувальний орган Міноборони) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідного підрозділу розвідувального органу Міноборони).

Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа та організація видають військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.

Витяг, засвідчений підписом керівника та скріплений печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.

Витяг видається військовозобов`язаному під розпис у відомості видачі бланків спеціального військового обліку, складеній за формою згідно з додатком 4.

Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідному підрозділу Центрального управління та/або регіональному органу СБУ, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідному підрозділу розвідувального органу Міноборони), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки, відповідний підрозділ розвідувального органу Міноборони), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 07.06.2023 року був прийнятим на роботу оператором заправних станцій 2 розряду АЗС №20/015 Дніпровського регіонального управління ПАТ «Укрнафта» відповідно до наказу про прийом №01/01/12/01/03/25/89-к від 05.06.2023.

Позивач відповідно до п.1 ст.23 Закону №3543-XII мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, про що свідчить довідка з місця роботи за вих. №01/01/24/10/02/01/03/04/251 від 20.05.2024 року, наказ про прийняття на роботу №01/01/12/01/03/25/89-к від 07.06.2023, наказ Міністерства економіки України №5347 від 28.02.2024 року «Про бронювання військовозобов`язаних за ПАТ «УКРНАФТА», супровідний лист з Генерального штабу Збройних сил України, список військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час ПАТ «Укрнафта», лист Міністерства економіки України про бронювання працівників ПАТ «Укрнафта», а також надіслане на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 (за місцем взяття на облік ОСОБА_1 ) повідомлення про бронювання рядового ОСОБА_1 із долученим витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного (а.с.18-26).

Згідно вже згаданого вище наказу Міністерства економіки України №5347 від 28.02.2024 року «Про бронювання військовозобов`язаних за ПАТ «УКРНАФТА», позивачу було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на шість місяців до 28.08.2024.

Отже, слід дійти висновку, що на момент прийняття оспорюваного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 , позивач мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на шість місяців до 28.08.2024, а відтак не підлягав призову на військову службу.

Позивач наполягає, що пред`явив представникам відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) документи щодо його відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, путівку в пансіонат «Золота вежа», проте наявність цих документів було проігноровано останніми та доставлено його в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одночасно, колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи не містять доказів того, що позивач, будучи обізнаним про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, погодився вступити до лав Збройних Сил України в добровільному порядку.

Колегія суддів зазначає, що Кабінет Міністрів України 23 лютого 2022 року постановою №154 затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту - Положення №154, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), пунктом 1 якого встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з пунктом 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

За приписами пункту 15 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ та розвідувальних органів).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо перевірки наявності у особи відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому відповідач ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) мав перевірити право позивача на відстрочку від призову під час мобілізації на військову службу, що не було зроблено останнім.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що необізнаність відповідача із наявністю у позивача відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу не спростовує того, що останній не підлягав призову на військову службу під час мобілізації згідно ст.23 Закону №3543-XII.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено наявність у нього бронювання; позивач не надав ІНФОРМАЦІЯ_1 витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки, а ІНФОРМАЦІЯ_1 не було відомо, і не могло бути відомо про наявність у позивача броні, колегія суддів зазначає, що останні є необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про не перебування на момент призову на військову службу під час мобілізації позивача на спеціальному обліку та відсутність інформації про його перебування на спеціальному військовому обліку в системі «Оберіг», то колегія суддів відхиляє такі доводи та зазначає, що в матеріалах справи міститься лист ПАТ «Укрнафта», адресований ІНФОРМАЦІЯ_4 (за місцем взяття на облік ОСОБА_1 ) щодо надсилання повідомлення про бронювання рядового ОСОБА_1 відповідно до наказу Міністерства економіки України №5347 від 28.02.2024 року «Про бронювання військовозобов`язаних за ПАТ «УКРНАФТА», яким надано позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, та про необхідність зарахування останнього на спеціальний військовий облік. При цьому, негативні наслідки можливої бездіяльності територіального центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку щодо зараховування такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, мають покладатися саме на державу та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Колегія суддів не приймає посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.01.2024 у справі №280/6033/11, оскільки обставини у даній справі є відмінними від тих, що були у справі, що переглядалася судом касаційної інстанції, а відтак остання не є релевантною.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ, аналізуючи дії державних органів відповідно до Конвенції, у своєму рішенні від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п.119).

Колегія суддів враховує при прийнятті судового рішення у даній справі правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18, в якому суд касаційної інстанції зазначив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За наслідками апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення (наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 ) діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги щодо законності та правомірності наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , є помилковими.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 .

В даному випадку визнання протиправним та скасування вищевказаного наказу буде належним способом захисту прав позивача.

Водночас, надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), колегія суддів зазначає наступне.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII).

Приписами ч.7 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до приписів Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

Як вже зазначалося вище, після призову позивача на військову службу під час мобілізації згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про призов на військову службу під час загальної мобілізації від 09.05.2024 №384, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини (підрозділу) НОМЕР_1 , останній був доставлений до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2024 №135 рядового ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов на військову службу під час загальної мобілізації, в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини.

В даному випадку відновлення порушеного права повинно відбуватися в межах спірних відносин, відповідно, за участю їхніх учасників.

Водночас зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) виходить за межі правовідносин між ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачем щодо його призову на військову службу під час мобілізації.

Іншими словами, такий спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, і фактично створюватиме ситуацію невиконуваності судового рішення.

Колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) не відповідає суті порушеного права позивача, а відповідні висновки суду першої інстанції про задоволення таких вимог позивача є необґрунтованими та суперечать наведеному вище.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 у справі №520/22722/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 у справі №520/22722/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський