Справа № 160/31322/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31322/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (суддя С.В. Златін) у справі № 160/31322/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:

- скасувати рішення № 61 від 31.10.2024р. Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови позивачу у призначені пенсії за віком за Списком №2;

- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального стажу періодів роботи з 16.07.2012 по 30.12.2012, з 23.05.2013 по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та головне управління в Черкаській області зарахувати позивачу до загального стажу періодів роботи з 16.07.2012 по 30.12.2012р., з 23.05.2013р. по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021, призначити та виплатити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, починаючі з 02.08.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 24.10.2024р. звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак за результатом розгляду його заяви пенсійним органом прийнято протиправне рішення № 61 від 31.10.2024р. про відмову в призначенні пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення № 61 від 31.10.2024р. Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови позивачу

у призначені пенсії за віком за Списком №2;

- зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до загального стажу періоди його роботи з 16.07.2012 по 30.12.2012р., з 23.05.2013р. по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021р.;

- зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, подану 24.10.2024р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що трудовою книжкою підтверджено роботу позивача у спірні періоди.

Суд вважав необґрунтованими доводи щодо неможливості зарахувати до страхового стажу позивача спірні період роботи в російській федерації, з огляду на припинення 01 січня 2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки у період роботи позивача в російській федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому суд зазначив, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Суд зауважив, що права позивача було порушено не протиправними діями пенсійного органу, а оскаржуваним рішенням № 61 від 31.10.2024р.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, пенсійний орган вказує, що пенсійним органом, який розглядав заяву позивача, є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а отже саме на нього має бути покладено обов`язок щодо відновлення порушених прав позивача. Звертає увагу, що Законом №2148 доповнено Закон №1058 новим розділом XIV-1, який регулює в тому числі і пенсійне забезпечення позивача. Вважає, що підстави для зарахування позивачу періоду його роботи з 2012 по 2021 рік до страхового стажу відсутні, а тому спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 24.10.2024р. позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 61 від 31.10.2024р. відмовлено позивачу в призначені пільгової пенсії за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Додатково зазначено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 3 місяці 23 дні, пільговий стаж 14 років 5 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в росії з 2012р. по 2021р. оскільки внаслідок виходу України з 19.06.2023р. з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи протиправним рішення №61, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 61 від 31.10.2024р. відмовлено позивачу в призначені пільгової пенсії за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зі спірного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 24 роки 3 місяці 23 дні, пільговий стаж 14 років 5 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в росії з 2012р. по 2021р. оскільки внаслідок виходу України з 19.06.2023р. з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів встановила, що відомості трудової книжки НОМЕР_1 підтверджують періоди роботи позивача з 16.07.2012 по 30.12.2012, з 23.05.2013 по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021.

Апеляційний суд звертає увагу, що 13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи з 16.07.2012 по 30.12.2012, з 23.05.2013 по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021, а отже спірне рішення № 61 від 31.10.2024р. є протиправним та підлягає скасуванню. Натомість, зворотні доводи скаржника про правомірність такого незарахування та спірного рішення,свого підтвердження не знайшли.

Відтак, є також обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди його роботи з 16.07.2012 по 30.12.2012р., з 23.05.2013р. по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021р., а також повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Водночас, колегія суддів враховує, що на виконання норм Закону №1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до розділу ІV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1 Порядку№22-1).

Пунктом 4.2 цього Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку №22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та цим органом прийнято спірне рішення.

І саме Головне управління управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області у цьому спорі є належним відповідачем.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а також стягнення з нього витрати зі сплати судового збору, адже відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання саме Головного управління управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області вчинити дії.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.317 КАС України підлягають зміні абзаци 3,4 резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Згідно приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за подання адміністративного позову.

Отже, наявні підстави для стягнення з Головного управління управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 160/31322/24 змінити, виклавши абзаци 3 та 4 резолютивної частини цього рішення у наступній редакції:

«Зобов`язати головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди його роботи з 16.07.2012 по 30.12.2012р., з 23.05.2013р. по 23.12.2013, з 12.05.2014 по 26.09.2014, з 22.06.2015 по 06.11.2015, з 29.06.2016 по 14.11.2016, з 11.05.2017 по 02.11.2017, з 18.06.2018 по 19.10.2018, з 17.05.2019 по 28.10.2019, з 24.05.2021 по 27.10.2021р.

Зобов`язати головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, подану 24.10.2024р.».

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 160/31322/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.04.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк