Справа № 380/13722/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/13722/24 пров. № А/857/28575/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі за його адміністративним позовом до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

суддя у І інстанції Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 04 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Анлево» (далі ТОВ «Анлево») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів (далі Рішення) від 20.12.2023 №UA209000/2023/901392/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі Картка відмови) №UA209170/2023/004349 Львівської митниці (далі Митниця).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №380/13722/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що документи, надані декларантом до митного оформлення товару, не містять достатньої інформації щодо заявленої вартості товару, а отже у відповідача виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення його митної вартості. Враховуючи ненадання декларантом додаткових документів в повному обсязі на пропозицію митного органу, дії відповідача щодо коригування є правомірними.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ТОВ «Анлево», яке просило таке скасувати та задовольнити його позов.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що декларантом подано визначені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України (далі МК) документи, відповідно до яких можливо встановити митну вартість імпортованого товару.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано матеріали справи. Зазначені відповідачем зауваження щодо того, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є безпідставними.

Поряд із цим, митний орган не надав жодного доказу на підтвердження правомірності винесення оскаржуваного Рішення та застосування другорядного (резервного) методу визначення вартості.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Анлево» Митниця підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, HEBEI JINGAO FIBERGLASS PRODUCTS CO.LTD (Продавець) та TOB Анлево (Покупець) 01.05.2023 уклали договір, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти у власність від Продавця на умовах CFR GDANSK, POLAND або інший морський порт, що вказаний в проформі інвойсі за домовленістю сторін (згідно з правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року), товари, відповідно до специфікацій чи проформ інвойсів, які є невід`ємними додатками до цього договору. Вартість пакування, навантаження, маркування та брокерських послуг в країні продавця входять у вартість товару, якщо інше не передбачено інвойсом. Інвойси складаються на підставі замовлень (проформ інвойсів). Ціни на товар визначаються у доларах США (USD) із урахуванням умов CFR GDANSK, POLAND або згідно з іншими погодженими між сторонами умовами, визначеними в специфікації або проформі інвойсі. Загальна вартість складає суму всіх інвойсів до цього договору, які є невід`ємними його частинами.

На виконання умов вказаного договору ТОВ Анлево ввезло на митну територію України товар та з метою його митного оформлення подало Митниці митну декларацію (далі МД) №23UA76U2, у якій митну вартість імпортованого товару задекларувало за ціною договору (контракту).

На підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав такі документи:

- пакувальний лист №б/н від 01.06.2023;

- пакувальний лист № б/н від 09.08.2023;

- рахунок-фактуру (iнвойс) №JA230601/3-2 від 01.06.2023;

- рахунок-фактуру (iнвойс) № JA230809-5 від 09.08.2023;

- автотранспортну накладну № 4171022 від 04.12.2023;

- сертифiкат про походження товару № C50056 від 25.07.2023;

- сертифiкат про походження товару № C50061 від 22.08.2023;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №62 від 18.12.2023;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №FV05/12/0001/23 від 04.12.2023;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2 від 01.05.2023;

- договір про надання послуг митного брокера №01/07/23 від 01.07.2023;

- копію МД країни відправлення №00140835 від 04.06.2023;

- копію МД країни відправлення №00214118 від 21.08.2023.

За наслідками опрацювання поданих документів митний орган надіслав позивачу у відповідності до вимог частин 3, 4 статті 53 МК повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

У відповідь TOB Анлево надало банківські платіжні документи, проформу-інвойс, транспортний документ по морському перевезенню.

Разом із тим, Митниця прийняла Рішення від 20.12.2023 №UA209000/2023/901392/2, у якому зазначила про те, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з огляду на те, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Під час здійснення контролю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів було встановлено таке:

відповідно до пункту 1.1 договору № 2 від 01.05.2023 та проформи-інвойсу №JA від 06.06.2023 умовами поставки є CFR Gdansk, однак у комерційних інвойсах № JA230809-5 від 09.08.2023 та № JA230601/3-2 від 01.06.2023, а також у МД 23UA69U3 зазначено умови поставки CIF Gdansk;

відповідно до пункту 1.1.3 договору № 2 від 01.05.2023 інвойси складаються на підставі замовлень, проте жодне замовлення до митного оформлення не подавалось; у пункті 6.2 договору порядок та терміни оплати вказуються у проформі-інвойсі. Декларантом до митного оформлення надано проформу-інвойс № JA від 06.06.2023, де зазначено: термін оплати 2000 USD авансовий платіж; оплата залишку - 30 днів після завантаження; час відвантаження - 30 днів після здійснення авансового платежу. Відповідно до наданого банківського платіжного документу від 15.06.2023 покупцем перераховано авансовий платіж (призначення платежу: відповідно до договору № 2 від 01.05.2023). Авансовий платіж здійснено 15.06.2023, а товар відвантажено 09.08.2023 року (комерційний інвойс № JA230809-5), чим порушено 30-денний термін умов поставки. Крім того, порушено 30-денний термін оплати основної частини вартості товару, так як відповідно до банківського платіжного документу платіж було здійснено 25.10.2023, а товар відвантажено 09.08.2023;

відповідно до товаросупровідних документів порт загрузки товару Xingang, China, а доставки товару Gdansk Poland. У МД країни відправлення №00214118 та №00140835 у графах торговельна країна та країна кінцевого призначення зазначено Poland (Польща), що може свідчити про поставку товару на підставі іншого зовнішньоекономічного договору.

На вимогу декларантом надіслано банківські платіжні документи, проформу-інвойс, транспортний документ по морському перевезенню, які не усувають зазначені невідповідності. Інших документів згідно вимоги не надано.

Зважаючи на викладене після проведення консультацій з причини відсутності у митного органу та декларанта необхідної інформації Митницею було прийнято Рішення від 20.12.2023 №UA209000/2023/901392/2, яким застосовано метод 2ґ (стаття 64 МК). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA100360/2023/512972 від 10.11.2023, рівень митної вартості становить 2,05 USD/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Відтак, Митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови №UA209170/2023/004349.

ТОВ «Анлево» не погодилося із вказаним Рішенням та Карткою відмови Митниці і звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що сумніви Митниці у правильному визначенні декларантом митної вартості імпортованого ним транспортного засобу були обґрунтовані, що призвело до необхідності коригування заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару.

При оцінці доводів Митниці про те, що подані декларантом до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, а також містили розбіжності, що викликало необхідність у витребуванні у декларанта додаткових документі, апеляційний суд зазначає таке.

Оцінюючи зауваження митного органу щодо того, що відповідно до пункту 1.1.3 договору № 2 від 01.05.2023 інвойси складаються на підставі замовлень, проте жодне замовлення до митного оформлення не подавалось, апеляційний суд зазначає про те, що вказані документи не відносяться до тих, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості на підставі приписів статті 53 МК, а відтак їх відсутність не може свідчити про непідтвердження декларантом заявленої митної вартості імпортованого товару.

Щодо порушення, на переконання митного органу, позивачем термінів оплати за товар, то суд апеляційної інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звертає увагу на усталену правову позицію, викладену Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.04.2018 у справі № 815/329/17, від 01.03.2023 по справі № 420/18880/21, відповідно до якої фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом. У зв`язку із цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

При наданні оцінки тому, що у товаросупровідних документах порт загрузки товару зазначено Xingang, China, а доставки товару Gdansk Poland, а у МД країни відправлення №00214118 та №00140835 у графах торговельна країна та країна кінцевого призначення зазначено Poland (Польща), апеляційний суд звертає увагу на те, що такі розбіжності носять формальний характер та не спростовують правильності визначення декларантом митної вартості товару та обраного ним методу її визначення.

Оцінюючи доводи Митниці, з якими погодився суд першої інстанції, про розбіжності в умовах поставки, що зазначені у пункту 1.1 договору № 2 від 01.05.2023 та проформі-інвойсі (CFR Gdansk), із тими, що зазначені у комерційних інвойсах № JA230809-5 від 09.08.2023, № JA230601/3-2 від 01.06.2023 та у МД 23UA69U3 (CIF Gdansk), апеляційний суд звертає увагу на таке.

За умовами пункту 2.1. договору №2 від 01.05.2023 ціни на товар визначаються у доларах США (USD) із урахуванням умов CFR Gdansk, Poland або згідно з іншими погодженими між сторонами умовами, визначеними в специфікації або проформі інвойсі.

У проформі-інвойсі №JA20230505-3 від 05.05.2023 визначено умови поставки CIF Gdansk, Poland.

У проформі-інвойсі №JA від 06.06.2023 визначено умови поставки CFR Gdansk, Poland.

У комерційних інвойсах № JA230809-5 від 09.08.2023, № JA230601/3-2 від 01.06.2023 визначено умови поставки CIF Gdansk, Poland.

Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2025 при розгляді справи № 160/33340/23 дійшов висновку, що чинним законодавством не встановлено будь-яких обов`язкових вимог щодо форми та змісту комерційної пропозиції, які можуть оформлюватись продавцем у довільній формі та на власний розсуд. Сама комерційна пропозиція є лише пропозицією щодо вартості товару, а конкретна його ціна визначається сторонами та обумовлюється відповідним інвойсом. Комерційна пропозиція, у сукупності з іншими доказами у справі, є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною договору, так як в ній зазначена ціна, на підставі якої було запропоновано позивачу придбати відповідний товар.

Відтак апеляційний суд вважає, що слід погодитися із позивачем у тому, що сторонами контракту остаточно було погоджено умови поставки саме у інвойсах.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на таке.

Поставка на умовах CIF означає, що продавець виконав поставку, коли товар завантажений на транспортний засіб в порту відвантаження, а продажна ціна включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страховки при перевезенні.

Умови CFR передбачають, що відповідальність продавця за вантаж завершується у той момент, коли товар розміщується на борту зафрахтованого відправником судна. Ризики і видатки переходять до покупця не одночасно, а на різних етапах доставки.

Відправник вантажу зобов`язується організувати й оплатити завантаження товару на складі, транспортування до порту відправлення, завантаження товару на судно і перевезення до порту замовника.

Відтак, умови CIF майже ідентичні зобов`язаннями за CFR, єдина відмінність обов`язкове страхування вантажу, яке оформлює й оплачує продавець.

Таким чином, встановлені розбіжності не впливали на зобов`язання позивача понести певні витрати за придбаний товар, а відтак не впливали на правильність визначення ним митної вартості за основним методом.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, у митного органу не було належних фактичних та правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості імпортованого ним товару, а отже оспорювані Рішення і Картка відмови відповідача є протиправними і їх слід скасувати.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволенні позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов ТОВ «Анлево» задовольнити.

На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ТОВ «Анлево» сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 12806,40 грн = 2422,40 грн + 2700,16 грн + 7683,84 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №380/13722/24 та позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 20 грудня 2023 року №UA209000/2023/901392/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/004349 від 20 грудня 2023 року Львівської митниці.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» (, 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Антонича, 20/36) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 12806 (дванадцять тисяч вісімсот шість) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (, 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Т. Костюшка, 1).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк