Справа № 260/3747/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3747/24 пров. № А/857/22077/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фід» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 260/3747/24 за адміністративним позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фід» про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Я.М. Калинич, час ухвалення не вказано, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 30.07.2024),-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач) звернулося до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фід» (далі відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в загальній сумі 94 321,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не виконав нормативу по працевлаштуванню у 2023 році однієї особи з інвалідністю та в строк до 15 квітня 2024 року, самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції за одне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, в розмірі середньої річної заробітної плати, в сумі 92 471,77 грн.

Крім того, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, відповідно до частини 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», відповідачу нарахована пеня в розмірі 1 849,50 грн.

Таким чином утворилася заборгованість зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 94 321,27 грн., яка в добровільному порядку відповідачем не сплачена.

Враховуючи те, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам та не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року адміністративний позов Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «Фід» про стягнення адміністративно-господарських санкцій задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фід» на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції та пеню у загальному розмірі 94 315,27 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема апелянт вказує на те, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції встановив, що у 2023 році середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становить 8 осіб, з них відсутні працівники, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність.

Фонд оплати праці штатних працівників за рік становить 1 479 548,3 грн, середня річна заробітна плата штатного працівника 184 943,54 грн, але в тексті рішення суду не зазначено на підставі дослідження яких доказів суд встановив такі обставини.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становить 8 осіб, з них відсутні працівники, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність.

Фонд оплати праці штатних працівників за рік становить 1 479 548,3 грн., середня річна заробітна плата штатного працівника становить 184 943,54 грн.

В 2023 році відповідачем, в розумінні вимог частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», не забезпечено працевлаштування однієї особи з інвалідністю на вакантну посаду для осіб із обмеженими фізичними властивостями.

Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно з яким сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік склала 92 471,77 грн.

Вказаний розрахунок розміщено в електронному кабінеті роботодавця, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України 07 березня 2024 року.

Як вбачається з розрахунку позову пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, сума адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік становить 92 471,77 грн., а сума пені, нарахованої за несвоєчасну сплату адміністративного-господарських санкцій складає 1 843,50 грн.

На момент розгляду справи судом, сума адміністративно-господарських санкцій та нарахованої пені відповідачем не сплачена.

У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, позивач звернувся з цим позовом до суду про їх стягнення з відповідача.

Суд задовольнив позов з тих підстав, що середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2023 рік складала 8 осіб, тому відповідач був зобов`язаний створити 1 робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю, чого не зробив.

Оскільки відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу у 2023 році, тому позовні вимоги про стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 94 315,27 грн підлягають до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на наступне.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, визначені в Законі України №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі також - Закон № 875-XII).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Частина 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлює обов`язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1-2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 Закону №875-ХІІ, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць.

При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Доводи апелянта про неналежність доказів, спростовуються правовим висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про працевлаштованих осіб з інвалідністю;

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

На виконання вищезазначеної статті Закону, Правлінням Пенсійного фонду України прийнято постанову від 10 березня 2023 року № 14-2, якою затверджено процедуру надання Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) та надання інформації з реєстру застрахованих осіб здійснюється на центральному рівні в електронній формі за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 10 березня 2023 року № 14-2, щоквартально до 25 числа другого місяця, наступного за звітним кварталом, наростаючим підсумком в розрізі місяців та за попередній рік станом на 01 квітня наступного року до 01 травня відповідного року.

Тобто, згідно чинного законодавства процес визначення нормативу та стану його виконання здійснюється в автоматичному режимі на підставі об`єктивних даних поданих саме відповідачем до Пенсійного фонду, і які слугують підставою для розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті.

Тобто встановлення факту невиконання нормативу робочих місць визначається виключно на підставі фактичних даних, що надійшли від роботодавця до Пенсійного фонду України.

Відповідач, створивши робоче місце, не повідомив про це центр зайнятості.

Разом з тим у відповідності до пункту 4 частини 3 статті 50 ЗУ «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції інформацію.

На виконання даної статті наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 року № 827-22 затверджено Порядок подання форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

У відповідності до п 1.4. «Форма №3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб, за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

При цьому згідно до п. 1.5. Форма №3-ПН заповнюється на подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості до дати припинення їхньої діяльності) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником.

Апелянтом не надано доказів виділення робочого місця.

Також, апелянтом не надано доказів створення умови праці для особи з інвалідністю з урахуванням індивідуальної програми реабілітації.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не виконав обов`язків покладених на нього законом, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік не дотримав.

Відповідно до розрахунку суми позову, пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, фонд оплати праці штатних працівників відповідача становить 1 479 548,3 грн., середньооблікова чисельність штатних працівників 8, середня річна заробітна плата штатного працівника складає 184 943,54 грн.

Отже, позивачем застосовано адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу одного робочого місця для працевлаштування інваліда в сумі 92 471,27 грн.

Згідно з частинами 12-13 статті 19 Закону № 875-XII Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ.

Частиною 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Згідно з вимогами частини 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Положеннями частин 5 і 9 статті 20 Закону № 875-ХІІ визначено можливість стягнення несплаченої адміністративно-господарської санкції у судовому порядку.

Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

За період несплати відповідачем адміністративно-господарської санкцій, з 16 квітня 2024 року по 04 червня 2024 року за 50 днів, позивач, виходячи із суми адміністративно-господарської санкції (92 471,77 грн.), розрахував пеню в розмірі 1 843,50 грн.

Проте, вказаних адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 94 315,27 грн. відповідач не сплатив у строк, визначений Законом.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що доказів, які б свідчили про наявність інвалідності у працівників із числа штату підприємства в кількості однієї особи та про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.

Отже, створення робочих місць для осіб з інвалідністю супроводжується обов`язком відповідача вжити всіх вище перерахованих заходів, які останнім не виконані.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в загальній сумі 94 321,27 грн.

Однак, як зазначалося вище та згідно наявних в матеріалах справи розрахунків сум адміністративно - господарських санкцій та пені, сума коштів адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить - 92 471,77 грн., а сума пені 1 843,50 грн.

Таким чином, загальна сума адміністративно - господарських санкцій та пені складає 94 315,27 грн., а не 94 321,27 грн., як розраховано позивачем.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі №260/3747/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін