Справа № 160/4171/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2025 року Справа № 160/4171/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Корольової Г.В.,
представника позивача - Монич О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу № 160/4171/25 за позовом ОСОБА_1 до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одесса) щодо відмови скасувати обтяження №12283259 від 16 березня 2012 року зареєстрованого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП № 31711575 від 16.03.2012 на все нерухоме майно позивача;
- зобов`язати Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати обтяження №12283259 від 16 березня 2012 року зареєстрованого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП № 31711575 від 16.03.2012 на все нерухоме майно позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в рамках виконавчого провадження №31711575 на все нерухоме майно позивача накладено обтяження №12283259. Вказане виконавче провадження на підставі п.4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» завершено, матеріали виконавчого провадження знищено. У відповідь на заяву позивача щодо зняття арешту зі всього нерухомого майна, відповідачем відмовлено, у зв`язку із відсутністю правових підстав для зняття арешту, оскільки виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення не може бути розпочато знову, крім випадків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено розгляд і вирішення справи здійснювати одноособовим складом суду в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Судове засідання призначено на 27.02.2025. Встановлено відповідачу строк до 25.02.2025 для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Протокольною ухвалою від 27.02.2025 суд відклав розгляд справи на 06.03.2025 та витребував у позивача інформацію про те, на яке саме майно позивача накладено арешт.
Позивачем надано до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Протокольною ухвалою від 06.03.2025 суд відклав розгляд справи на 13.03.2025.
12.03.2025 від позивача надійшла уточнена позовна заява.
Протокольною ухвалою від 13.03.2025 суд продовжив розгляд справи на 20 днів та відклав розгляд справи на 25.03.2025.
Відповідач відзив не надав, явку в судові засідання не забезпечив.
В судовому засіданні 25.03.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, навів відповідні пояснення.
Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів справи достатньо для вирішення цього спору, суд дійшов висновку про даної розгляд справи за відсутністю відповідача.
Згідно положень статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши позицію представника позивача, суд встановив наступне.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно Сидорні (змінив прізвище на « ОСОБА_2 », свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 накладено обтяження № 12283259 від 16.03.2012 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №31717575 від 16.03.2012.
04.12.2024 року позивач звернувся до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту накладеного у виконавчому провадженні №31717575.
Не погодившись із зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" в редакції, на день звернення позивача до державного виконавця 04.12.2024) (надалі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 7 частини третьої цієї ж статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
За змістом частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи з примусового виконання у спосіб та в порядку, які визначені виконавчим документом і законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках боржника.
Разом із тим, відповідно до ч. 4 та 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-ХІІ, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Як зазначено відповідачем у відповіді від 29.01.2025, виконавче провадження №31717575 завершене в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження». Більш детальної інформації відповідачем не наведено.
Згідно довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.10.2024 №91-23/2/126915, станом на 25.10.2024, у ФОП ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» відсутні кредитна заборгованість. За кредитом №К-Д 014/02-40/466/1 від 02.10.2006 року заборгованість було відступлено іншій фінансовій установі 05.08.2019. Зобов`язання за факторинговими операціями, вексельними операціями, гарантіями, акредитивами, операціями з використанням цінних паперів відсутні.
Також позивачу 14.08.2019 року направлено повідомлення від АТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно якого позивача повідомлено, що 13.08.2019 року всі права вимоги Банку до ОСОБА_4 за Кредитним договором №К-Д 014/02-40/466/1 від 02.10.2006 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), були відступлені ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" (надалі - «Новий кредитор»). У зв?язку з цим були відступлені та перейшли до Нового кредитора права Банку за договором (ами) застави, укладеним(и) між ОСОБА_4 та Банком (надалі - «Договори застави»): договір № 014/02-40/1100 від 02.10.2006 року.
Підстава - Договір відступлення права вимоги №114/2-16 від 13.08.2019 року, договір про відступлення прав вимоги за договорами застави від 13.08.2019 року укладений між Банком та Новим кредитором.
Згідно ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2021 у справі № 2-2009/11, судом відмовлено ТОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні його заяви про заміну стягувача його правонаступником. Судом зазначено, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду доказів щодо виникнення у товариства право вимоги до ОСОБА_4 .
До того ж, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ТОВ «Вердикт Капітал» більше не зверталась до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Також матеріали справи не містять доказів відчуження права вимоги за кредитним договором № 014/02-40/1100 від 02.10.2006 року до іншої особи.
Тож, станом на час розгляду даного позову, відсутні особи, у яких є право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/02-40/1100 від 02.10.2006 року.
Отже, станом на час судового розгляду цієї справи арешт, накладений на майно позивача, не знятий, продовжує існувати й заборона відчуження нерухомого майна. При цьому, як вже встановлено судом, на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача.
Положеннями ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, за ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відтак, наведені обставини свідчать, по-перше, про відсутність правових підстав зберігати накладений арешт на майно позивача, по-друге, існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження, в рамках якого його було застосовано, завершено.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність скасування обтяження №12283259 від 16.03.2012, накладеного в рамках виконавчого провадження №31717575 на все нерухоме майно позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Здійснити розподіл судових витрат у відповідності до положень статті 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 287, 295 КАС України суд,-
Адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) щодо відмови скасувати обтяження №12283259 від 16 березня 2012 року зареєстрованого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: ВП № 31717575 від 16.03.2012 на все нерухоме майно ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 02.04.2025.

Суддя Н.Є. Калугіна