Справа № 240/7208/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

31 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/7208/25

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Майстренко Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29.01.2020, при обчисленні ОСОБА_1 в період з 04 березня 2022 року по 20 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок належних ОСОБА_1 з 04 березня 2022 року по 20 травня 2023 року сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29.01.2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 02.12.2021 року № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 року, Законом України від 03.11.2022 року № 2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, передбаченої ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 19 грудня 2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, передбаченої ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 19 грудня 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 у розмірі 70000,00 грн. відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з пропуском строку звернення до суду та неподанням клопотання про поновлення цього строку.

Представник позивача подав заяву про усунення недоліків, заявивши клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Клопотання обґрунтовує тим, що позивач був при виконанні службових обов`язків у віддалених населених пунктах, постійно виконував бойові завдання, в силу психологічного стану (навантаження) та фізичного навантаження не міг реально звернутись до суду з позовною заявою про виплату йому недонарахованих сум. Крім того, позивач не володів інформацією, що відповідач не виплачує йому грошове забезпечення належним чином, підтвердженням чому є виписка з банківської картки.

Розглянувши подану представником позивача заяву, суд зазначає таке.

Спірним у цій справі періодом, за який виникли правовідносини щодо перерахунку позивачу грошового забезпечення та виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток у належному, на його думку, розмірі, є період з 04.03.2022 по 20.05.2023 року.

Суд враховує, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч. 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII у редакції, яка діяла до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 року № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в наступних редакціях:

- частина 1 статті 233: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті" (частина 1 статті 233);

- частина 2 статті 233: "Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 року №2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно, до цих вимог суд не застосовує строк звернення з позовом до суду.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, виходячи з норм чинного законодавства, що регулює соціальний захист військовослужбовців, зокрема, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", затвердженого постановою КМ України від 16 березня 2016 р. № 178, Закону України "Про відпустки" тощо, слід розмежовувати поняття "щомісячне грошове забезпечення" та "суми, що належать працівникові при звільненні".

Строк звернення до суду хоч і є в обох випадках однаковим та становить три місяці, однак у випадку недоотримання щомісячного грошового забезпечення такий строк обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з дня виплати таких сум.

Як вказувалось вище, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, додаткової винагороди, які є щомісячними виплатами, а також виплачених грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які є разовими виплатами, проте з дня отримання яких працівник (військовослужбовець) вважається таким, що повинен дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Суд враховує, що позивач був звільнений зі служби у Військовій частині НОМЕР_1 19.12.2024 року, тобто під час дії статті 233 КЗпП України в новій редакції. Спірний період, за який позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення та допомог - з 04.03.2022 по 20.05.2023 року, а стосовно додаткової винагороди - з 01.04.2024 по 01.11.2024.

Маючи сумніви щодо правильності нарахування складових його щомісячного грошового забезпечення, позивач мав реальну та об`єктивну можливість після отримання грошового забезпечення, а також разових виплат за відповідний місяць виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації щодо розміру та порядку обрахування виплачених йому складових грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Отже, з дня отримання цих виплат працівник (службовець) вважається таким, що повинен дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулась до роботодавця із заявою про надання відповідної інформації.

У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

Слід врахувати, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку через власну пасивну поведінку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду.

Звернення позивача з адміністративним позовом у цій справі мало місце 17.03.2025 року. Відповідно, застосовними до спірних правовідносин є положення трудового законодавства та судової практики, актуальної станом на день звернення з позовом до суду.

Грошову компенсація за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки є виплатою, що належить позивачу при звільненні і стосовно неї позивачем дотриманий тримісячний строк звернення з позовом до суду.

Проте позовна заява в частині вимоги позивача про здійснення перерахунку грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, а також додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 подана з пропуском тримісячного строку звернення до суду, що встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України.

Наведені представником позивача у заяві про поновлення строку причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки на підтвердження викладених у заяві аргументів представником не надано жодного достовірного доказу. Виписка з банківського рахунку позивача сама по собі не є безумовним свідченням того, що позивач перебував у віддалених населених пунктах. Наявність відповідних доказів могла би стати підставою для поновлення пропущеного строку, однак представником позивача на вимогу суду їх надано не було.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Однак, позивачем не надано належних доказів існування причин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду в частині вимог, заявлених за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року та стосовно додаткової винагороди - з 01.04.2024 по 01.11.2024, тобто поза межами тримісячного строку звернення до суду.

Стаття 123 КАС України встановлює наслідком неподання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду у встановлений судом строк або зазначення позивачем таких підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які будуть визнані неповажними, повернення позовної заяви.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку в частині позовних вимог, заявлених за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, а також щодо вимог про виплату додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 та з врахуванням приписів частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд повертає позовну заяву ОСОБА_1 в цій частині.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог, заявлених за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, а також вимог про виплату додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.М. Майстренко