Справа № 240/22212/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/22212/24

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить:

- визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України, оформлене висновком від 12.09.2024, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням із 14.04.2021 другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" та Порядку №850, з урахуванням вимог домірності права на посилений соціальний захист як працівника міліції, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою статті 77, та проведення виплат;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням із 14.04.2021 другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про міліцію" та Порядку №850, з урахуванням вимог домірності права на посилений соціальний захист як працівника міліції, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою статті 77, та проведення виплат.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на виконання рішення суду у справі №240/33597/23, Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянуло заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності другої групи, та прийняло рішення про відмову у виплаті грошової допомоги з підстав, що зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду.

Суддя своєю ухвалою від 18.11.2024 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, зобов`язала Міністерство внутрішніх справ України надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 .

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 02.01.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що пунктом 4 Порядку № 850 встановлено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно із рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Тобто, виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено законодавцем терміном 2 роки. Відповідач вважає, що оскільки після первинного огляду МСЕК (2013 рік) до повторного огляду МСЕК (2021 рік) пройшло більше 2 років, тому правових підстав для призначення позивачці одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 850 від 21.10.2015 - немає. Враховуючи зазначене, 12.09.2024 МВС прийнято рішення про відмову позивачці у призначенні одноразової грошової допомоги (відмовлено у затвердженні висновку Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області). На переконання представника відповідача, враховуючи приписи пункту 4 Порядку № 850 та практику Верховного Суду у подібних правовідносинах позивачка не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Отже відмова МВС у призначенні одноразової грошової допомоги позивачці у зв`язку із встановленням їй ІІ групи інвалідності є законною.

У період із 17.02.2025 по 21.02.2025 та із 24.03.2025 по 31.03.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та була звільнена зі служби з 15.03.2013.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2013 Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що не заперечується сторонами.

Сторонами визнається, що позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 17690,40 грн.

Вказана обставина підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №654712.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №428327 позивачу із 14.04.2021 встановлено 2 групу інвалідності . Причина інвалідності: захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі №240/33597/23 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850 і прийняти рішення, передбачене п.9 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Встановлено, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/33597/23, Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, та прийняло рішення про відмову в призначенні грошової допомоги.

Листом №26273-2024 від 17.09.2024 відділ координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справи України повідомив Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Житомирській області про прийняте, на виконання рішення суду у справі №240/33597/23, рішення. У листі вказано: "Установлення заявниці медико-соціальною експертною комісією другої групи інвалідності (у 2021 році) відбулось в період понад два роки від дати встановлення третьої групи інвалідності (у 2013 році), що суперечить умовам пункту 4 Порядку. Наявність зазначених вище невідповідностей в надісланих матеріалів вимогам Порядку унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги. Ураховуючи викладене, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову та 12.09.2024 затверджено відповідний висновок."

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Житомирській області листом від 23.09.2024 №31/6-3886-2024 повідомив ОСОБА_1 про прийняте Міністерством внутрішніх справ України рішення.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 14.04.2021 другої групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним проходженням служби в органах внутрішніх справ, як колишньому працівнику ОВС відповідно до статті 23 Закону № 565-XII та Порядку №850.

Згідно з частиною 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі - Закон №565) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначають Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850).

При цьому, 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Положеннями п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за колишніми працівниками міліції зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", зокрема ч.6 ст. 23 цього Закону в редакції, чинній з 12.03.2015, і відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 02 липня 2024 року у справі №480/4488/21 звертає увагу на те, що положеннями статті 23 Закону № 565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом № 580-VII, не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, на думку колегії суддів, оскільки положення Закону № 565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком №850, то до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями пункту 4 вказаного Порядку двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Як встановлено із матеріалів справи, повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено з 14.04.2021 другу групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним проходженням служби в органах внутрішніх справ, а первинно третю групу інвалідності та ступінь втрати працездатності - 45% позивачу встановлено 15.05.2013, та проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 17690,40 грн, оскільки між цими подіями минуло понад два роки, то суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача ґрунтується на нормах законодавства.

Вказане узгоджується також з правовою позицію Верховного Суду, висловленою у постанові від 24 травня 2023 року (справа №340/4643/20) та постанові від 15.01.2024 (справа № 240/4317/23).

Щодо клопотання позивача, що надійшло до суду 18.12.2024 про врахування правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 10.12.2024 у справі №240/19209/21, суд зазначає наступне.

Предметом спору у справі №240/19209/21, що розглядалась Верховним Судом, є рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому правова оцінка надавалась з урахуваннями норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Отже, прововідносини, що виникли у справі №240/19209/21 не є ідентичними спору, що розглядається в межах даної адміністративної справи, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання позивача та врахування правового висновку Верховного Суду у справі №240/19209/21.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця Академіка, 10, м. Київ, 01024, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

01.04.25