Справа № 380/17844/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17844/24 пров. № А/857/24650/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «Буд-Проект» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя Лунь З.І., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «Буд-Проект» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «Буд-Проект» у серпні 2024 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Львівській області № 10963229/42827768 від 25.04.2024 про відмову у реєстрації податкової накладної № 88 від 27.04.2023 у Єдиному реєстрі податкових накладних; зобов`язати Державну податкову службу України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 88 від 27.04.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальність «Будівельна група «Буд-Проект» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вимога визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації податкової накладної та вимога зобов`язати зареєструвати податкову накладну датою її подання на реєстрацію є однією вимогою немайнового характеру.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав до суду доказів сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», вважав що позов містить дві вимоги немайнового характеру.

В даній справі заявлено дві позовні вимоги: вимогу визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації податкової накладної та вимогу зобов`язати зареєструвати податкову накладну датою її подання на реєстрацію.

Частиною 3 ст.161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI).

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразово висловлював правові позиції у даній категорії справ, про те, що «вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як спосіб усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою».

Так, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2021 року (справа № 400/2863/19), Суд вказав, що «перевіряючи правильність сплати Головним управлінням ДФС у Миколаївській області судового збору за подання апеляційної скарги, суду апеляційної інстанції слід було врахувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як спосіб усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою». Ураховуючи наведене, «суд апеляційної інстанції помилково виходячи з того, що Товариство об`єднало в позовній заяві дві позовні вимоги немайнового характеру, неправильно визначив розмір судового збору за подання апеляційної скарги та безпідставно повернув апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області у зв`язку з не усуненням її недоліків».

Аналогічні висновки про застосування норм Закону України «Про судовий збір» містяться у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2019 у справі №640/21330/18 та від 5 червня 2020 року у справі № 280/5161/19.

У Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 березня 2019 року (справа № 160/7601/18), Суд зазначив, що «як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання протиправними та скасування 40 рішень контролюючого органу про відмову у реєстрації податкових накладних, а також зобов`язання зареєструвати податкові накладні», «Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем заявлено 40 позовних вимог немайнового характеру».

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції покликається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №758/5118/21 від 18.09.2023 року.

Слід зазначити, що Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №758/5118/21 від 18.09.2023 року стосується наступного. У справі, яка Верховним Судом переглядається: 1) банком заявлено позовні вимоги про виселення з квартири та зняття з місця реєстрації 4 осіб; 2) банк сплатив судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, а саме за а) виселення та б) зняття з реєстрації; 3) суд апеляційної інстанції визнав апеляційну скаргу банку неподаною, вважаючи, що банк повинен був сплатити судовий збір на вісім вимог немайнового характеру, тобто а) за виселення 4 осіб і б) за зняття з реєстрації 4 осіб.

Тобто, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №758/5118/21 стосується вимоги про виселення з квартири та зняття з місця реєстрації, а суб`єктний склад учасників складає Банк, іпотекодавець та члени його сім`ї. Крім того, ця справа стосується цивільних правовідносин, а в даному випадку розглядається податковий спір.

На думку апеляційного суду, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №758/5118/21 не може братись до уваги у даній справі, оскільки не стосується податкових правовідносин.

У справі щодо блокування податкових накладних, вимога визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації податкової накладної та вимога зобов`язати зареєструвати податкову накладну датою її подання на реєстрацію є однією вимогою немайнового характеру, з огляду на те, що:

по-перше, ці позовні вимоги не можуть подаватись окремими позовними заявами, і окремо розглядатись судами, оскільки вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності є як передумовою для застосування такого способу захисту, як зобов`язати зареєструвати податкову накладну, яка є способом усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності;

по-друге, вимога визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації податкової накладної не є достатнім засобом захисту, оскільки не призводить до відновлення порушених прав та інтересів позивача. Без визнання рішення про відмову у реєстрації податкової накладної як протиправної і скасування її, неможливо подати вимогу до суду про зобов`язання зареєструвати податкову накладну.

З огляду на вищенаведену практику Верховного Суду, вимога визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації податкової накладної та вимога зобов`язати зареєструвати податкову накладну датою її подання на реєстрацію є однією вимогою немайнового характеру.

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що позивач заявив одну вимогу немайнового характеру, оскільки визнання протиправними дій, про які він просив суд, тягне за собою зобов`язання судом відповідача вчинити послідовні дії, про які також просив здійснити позивач.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що позовна заява містить дві позовні вимоги немайнового характеру є помилковими, такими що не відповідають усталеній практиці Верховного Суду в подібних правовідносинах.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у справі є помилковими і прийнятими з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна група «Буд-Проект» задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №380/17844/24 - скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді Л. Я. Гудим
З. М. Матковська