Справа № 520/6985/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

01 квітня 2025 р. справа № 520/6985/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Національної поліції в Харківській області про: 1) визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.10.2024 року №986 "Про застосування дисциплінарного стягнення відносно поліцейського ГУНП в Харківській області", від 22.10.2024 року №500 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби; 2) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Богодухівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області; 3) стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу,

встановив:

В оформленні позову виявлені істотні недоліки, котрі об`єктивно перешкоджають прийняттю позову до розгляду.

Так, згідно з пунктами 3, 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Судом достеменно з`ясовано, що спір склався з приводу вчинення суб"єктом владних повноважень управлінських волевиявлень з приводу припинення проходження публічної служби в лавах Національної поліції України у порядку реалізації накладеного на поліцейського дисциплінарного стягнення.

У розумінні п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Отже, відносини з проходження публічної служби в органах Національної поліції України регламентуються, насамперед, приписами Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" та Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII), і додатково у субсидіарному порядку можуть унормовуватись положеннями Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу", Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про відпустки" в частині, котра не суперечить суті та природі поліцейської служби.

Строк звернення до суду у відносинах з проходження публічної служби установлений ч.5 ст.122 КАС України і складає 1 місяць від моменту, коли особа дізналась або не могла не дізнатись про порушення власних прав (інтересів) у розумінні ч.2 ст.122 КАС України.

Водночас, як то визначено ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII) у редакції Закону України від 15.03.2022р. №2123-ІХ, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У розумінні ч.3 ст.78 КАС України суд визнає загальновідомими ті обставини, що на календарні дати видання оскаржених наказів в Україні діяв правовий режим воєнного стану.

Тож, у межах спірних правовідносин у силу застереження спеціальної норми закону строк звернення до суду складає - 15 днів.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 09.10.2024 року №986 до заявника - ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку (що виразилося в порушенні вимог пунктів 1, 6, 14 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу сьомого пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 у спосіб знаходження 12.09.2024р. о 08:20год. на службі у стані алкогольного сп"яніння) як до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області - старшого лейтенанта поліції було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 22.10.2024 року №500 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 було звільнено із служби в поліції.

Доказів виходу заявника на службу після видання цих наказів матеріали позову не містять.

Такими доводами позов заявника не обгрунтований.

Позов про оскарження перелічених рішень суб"єкта владних повноважень було подано до суду - 27.03.2025р., тобто поза межами строку у 15 днів від події винесення кожного із оскаржених наказів.

У заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, позивач зазначає, що у період 04.10.2024р.-11.10.2024р. знаходився у стані непрацездатності, у період 17.10.2024р.-25.10.24р. хворів, уклав договір про надання правових послуг адвоката від 28.09.2024р., під час особистої зустрічі з адвокатом отримав інформацію про подачу позову, у зв"язку із відсутністю рішення суду станом на березень 2025р. заявник перевірив відомості сайту https://court.gov.ua і з"ясував відсутність справи за власним позовом, після цього заявник звернувся до іншого адвоката, яким було направлено запити у відповідні органи, після отримання відповідей заявник подав позов до суду і вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Визначаючись з приводу належності наведених заявником причини пропуску строку звернення до суду до поважних, суд зазначає, що за згідно з правовим висновком постанови Верховного Суду від 08.02.2023р. у справі №120/7567/22 у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Тож з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення зі служби у поліції позивач мав звернутись до суду протягом 15 днів з дня ознайомлення з наказами Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.10.2024 року №986 "Про застосування дисциплінарного стягнення відносно поліцейського ГУНП в Харківській області" та від 22.10.2024 року №500 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У силу спеціального застереження ч.1 ст.12 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.

Приписи Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" за загальним правилом також передбачають регулярність та щоденність виконання найманим працівником із правовим статусом державного службовця функцій держави та обов"язковість прибуття до місця проходження публічної служби за виключенням випадків знаходження у стані тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці, відрядженні, на навчанні, позбавлення свободи пересування.

Положення наведених норм закону не можуть бути невідомі державним службовцям (у тому числі і поліцейським), позаяк є офіційно оприлюдненими, чіткими та однозначними, недопускають множинного тлумачення.

Суд вважає, що саме безперервність, регулярність та щоденність виконання громадянином України обов`язків за посадою державної служби (окрім випадків знаходження у стані тимчасової непрацездатності чи у стані відпочинку) зумовила формулювання законодавцем положень ч.5 ст.121 КАС України як спеціальної норми процесуального закону у спосіб викладення тексту, який (на відміну від загального правила ч.2 ст.122 КАС України) не містить посилання на необхідність обчислення строку звернення до суду саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведене об`єктивно зумовлено тим, що подія вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу припинення публічної служби особи або з приводу припинення оплати праці не може бути невідома зацікавленій особі або у наступний календарний день від дати видання наказу з звільнення з роботи (служби), або у календарний день фізичного припинення виконання громадянином функцій публічного службовця (що має зовнішній прояв у вигляді відсутності щоденного прибуття особи до місця проходження публічної служби).

При цьому, момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав (свобод чи інтересів) у відносинах публічної служби, слід виокремлювати від моменту, коли особа сформулювала власну незгоду із рішенням суб`єкта владних повноважень про припинення публічної служби (у тому числі і за рахунок отримання професійної правничої допомоги адвоката чи отримання документів у порядку Закону України "Про доступ до публічної служби") або дійшла до суто власного переконання чи усвідомлення невідповідності закону рішенням суб`єкта владних повноважень про припинення публічної служби, позаяк перший із згаданих моментів є дійсною та справжньою подією настання у учасника суспільних відносин стану обізнаності, а другий із згаданих моментів є подією початку реального захисту того права (інтересу), котре учасник суспільних відносин вважає порушеними.

Суд також повторно зауважує, що з огляду загальні правила безперервності, регулярності та щоденності виконання громадянином України обов`язків за посадою державної служби позивач не може бути не обізнаний із подією припинення проходження державної служби з моменту фізичного припинення виконання функцій найманого працівника.

Указана обставина у межах спірних правовідносин має прояв у вигляді невиправданого дією чинників непереборної та нездоланної сили тривалого неприбуття заявника до місця проходження публічної служби з метою з"ясування дійсного стану власних прав та обов"язків як публічного службовця.

З`ясування причин указаного припинення повинно відбуватись у межах строку звернення до суду згідно з ч.5 ст.122 КАС України (у даному випадку ч.4 ст.31 Дисциплінарного стату Національної поліції України), а остаточне формування правової позиції з приводу незгоди із відповідністю управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень стосовно припинення публічної служби положенням закону може бути безперешкодно здійснено вже після звернення до суду з урахуванням ч.1 ст.47, ст.80, ч.2 ст.121, ч.2 ст.173, ч.3 ст.262 КАС України.

За викладеними у заяві про поновлення строку твердженнями, заявник був обізнаний із призначенням та проведенням стосовно нього службового розслідування та скористався правовими послугами адвоката, що підтверджується поданим до суду договором від 28.09.2024р., укладеним із адвокатом Шкляром І.М.

У позові заявник зазначив про перебування на лікарняному з 17.10.2024р. по 25.10.2024р., проте матеріали справи доказів наявності лікарняного у заявника у даний період часу не містять.

При цьому, не здійснюючи жодних спроб прибуття до місця проходження публічної служби після припинення лікування та минування хвороби (25.10.2024р.)., заявник лише по збігу значного проміжку часу - майже 5 місяців з дати прийняття наказу про звільнення виявив цікавість до стану розгляду судової справи за власним позовом, яка, за твердженням його адвоката, перебувала на розгляді у Харківському окружному адміністративному суді.

Той факт, що заявник почав опікуватись станом власних прав та інтересів у сфері проходження публічної служби у спосіб звернення до іншого адвоката повторно по минуванню майже 5 місяців після прийняття оскаржуваного наказу (а також після припинення щоденного прибуття заявника до місця несення публічної служби) про звільнення об`єктивно не здатен розпочати перебіг строку на звернення до суду у даному конкретному випадку саме з моменту звернення до нового адвоката.

Також ж огляду на позначену вище специфіку проходження публічної служби (щоденність, регулярність, обов`язковість прибуття до місця проходження служби) та приписи п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України суд вважає, що у разі доброчесного ставлення публічного службовця до виконання службових обов"язків за посадою державної служби строк на звернення до суду у даному конкретному випадку слід обчислювати від події припинення щоденного прибуття заявника до місця несення служби після минування стану хвороби (25.10.2024р.).

Оскільки позов було подано до суду - 27.03.2025р., то суд вважає зазначені у позові причини пропуску строку звернення до суду неповажними.

Окрім того суд зазначає, що стан провадження у судових справах може бути безперешкодно перевірений на сайті Судової влади України (https://court.gov.ua/fair/) за критерієм - найменування сторони у справі або за критерієм - номер справи.

Доводи заявника з приводу необізнаності з обставинами фактичної дійсності та із наявністю фізичної можливості перевірки стану розгляду справи у даному конкретному випадку у розумінні п.5 ч.1 ст.171 КАС України не можуть бути кваліфіковані у якості достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки неналежне ставлення особи до стану власних прав та обов"язків у сфері проходження публічної служби не може бути кваліфіковано у якості виправдання пропуску строку на звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки викладенні заявником обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду визнані судом не поважними, то згідно з ч.1 ст.123, ч. 1 ст. 169 КАС України позов підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 44, 45, 121-123, 160, 161, 169, 171, 169, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя

ухвалив:

1.Викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до суду - визнати неповажними.

Заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду - залишити без задоволення.

2.Позов - залишити без руху.

3.Надати час для усунення недоліків - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

4.Встановити способом усунення недоліків подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини.

5.Роз`яснити, що невиправлення недоліків в оформлення позову зумовлює повернення позову.

6.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко