Справа № 638/2642/25
Суддя: Теслікова І. І.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/2642/25
Провадження № 2-а/638/135/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Теслікова І.І.,

за участю секретаря Зубко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Демименко Мирослави Валеріївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Демименко М.В. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд скасувати постанову № 591/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 05.02.2025 близько 19 год. 30хв. за адресою АДРЕСА_1 поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » групою оповіщення в складі двох працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 та поліцейського, які вийшли з буса та підійшли до нього та ОСОБА_2 в яких запитали чи є в них військово-облікові документи та попросили їх пред`явити. Після того як він надав військово-облікові документи та паспорт громадянина України група оповіщення перевірила їх та одночасно поліцейський перевірив його за допомогою планшету щодо перебування останнього в розшуку. Станом на день та час перевірки він знаходиться на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розшуку не значиться, військово-облікові документи приведені у відповідність. Незважаючи на це, група оповіщення в складі двох працівників ТЦК та одного поліцейського, доставили його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому не складаючи протокол про адміністративне затримання, де йому було запропоновано пройти військово-лікарську комісію від якої останній відмовився, оскільки перебуває на обліку як офіцер в ІНФОРМАЦІЯ_4 та не мав при собі медичних документів, які він зобов?язаний надати членам ВЛК а саме медичну карту амбулаторного хворого за ф. №025/о, затверджену Наказом МОЗ України від 14.02.2012р. №110, виписки з медичної документації, щодо перенесених захворювань, отриманих травм, тощо. Після цього, на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №585/M/2025 від 05.02.2025 року, розгляд якого призначено на 10 год. 00 хв. 06.02.2025 року. Після складання протоколу його залишили в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 до його розгляду. 06.02.2025 року по матеріалам вищевказаної адміністративної справи було винесена постанова №591/M/2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою було накладено на нього штраф у сумі 20400 грн. 00 коп. Дану копію постанови було вручено йому та роз?яснено порядок її виконання та оскарження. Однак, при цьому в постанові вказано, що: «Громадянин ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату розгляду справи, у вказаний день не прибув. Клопотань про перенесення розгляду не надходило. В зв?язку з цим було прийнято рішення розглядати справу без його участі. Копію постанови від 06.02.2025 року №591/М/2025 про притягнення до адміністративної відповідальності направити поштою на адресу реєстрації» Зазначає що він в період з 05.02.2025 по 06.02.2025 знаходився в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 та особисто був присутній на розгляді адміністративної справи в начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , що підтверджується і підписом ОСОБА_1 в постанові. Зазначає, що працівниками ТЦК порушено порядок його направлення на ВЛК. В якості правових підстав звернення з позовом зазначив норми статтей 4, 6, 17, 25, 160 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), статтей 8, 247, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження без виклику сторін у судове засідання.

Учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи (ч. 1 ст. 159 КАС України). В цій категорії справ (ст. 286 КАС України) для позивача заявою по суті спору є позовна заява, для відповідача - відзив на позовну заяву (ч. 1 ст. 269 КАС України).

05 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що Відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядку) : абз. 2, 4 п. 68 Порядку особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію. У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік. У позивача відсутні відомості щодо актуального медичного огляду, тому 06.02.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було запропоновано уповноваженим представникам ІНФОРМАЦІЯ_3 отримати направлення на проходження військово-лікарської комісії (далі ВЛК), однак ОСОБА_1 категорично відмовився його отримувати, тобто відмовився виконувати свій військовий обов`язок, про відмову він написав відповідну заяву, що він не бажає проходити ВЛК у м. Черкаси, а хоче проходити за місцем проживання. Однак ІНФОРМАЦІЯ_5 не проводить ВЛК, а лише вручає направлення на проходження військово-лікарської комісії, тобто військовозобов`язаний після отримання направлення звертається до лікарів військово-лікарської комісії там отримує направлення на аналізи та оглядається лікарями і саме лікарі приймають рішення про придатність його до військової служби чи виключення з військового обліку за станом здоров`я. Чому не пройшов ВЛК за місцем проживання інформіції не надав. У позивача були відсутні зауваження до протоколу, поважних причин відмови від проходження ВЛК, не вказав ні в заяві ні усно. ОСОБА_1 було доведено положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтвердив власним підписом у протоколі. Заяви та клопотання у позивача були відсутні, розгляд справи було призначено 06.02.2025 за клопотання ОСОБА_1 , так як він є іногороднім та хотів бути присутнім при розгляді справи. Щодо розгляду справи в день складання протоколу не заперечував. Вимоги позивача про скасування постанови є безпідставними та задоволенню не підлягають, так як позивач не виконав вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому і був притягнутий до адміністративної відповідальності. Звертаємо увагу суду, що позивач так і не пройшов ВЛК ні за місцем реєстрації ні при ІНФОРМАЦІЯ_6 . Таким чином у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

10 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на відзив, згідно якого представник позивача зазначає, що У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Враховуючи витяг з Резерв+ який був поданий позивачем та витяг з Резерв+, який ІНФОРМАЦІЯ_5 долучили до відзиву чітко вказано те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до п.81 Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 повинні були спочатку ОСОБА_1 поставити на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 і лише після цього направляти на військово-лікарську комісію.

Суд встановив такі фактичні обставини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 04.02.2014 взятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується довідкою (замість військового квитка офіцера запасу) №3/180.

Відповідно до витягу військово-облікового документу із застосунку «Резерв+» ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний, дані уточнив вчасно.

Згідно з протоколом №591/М/2025 про адміністративне правопорушення від 06.02.2025 ОСОБА_1 05.02.2025 о 19 год 30 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився від проходження ВЛК.

06.02.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_3 виніс постанову №591/М/2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме: 05.02.2025 о 19-30 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до абзаців 1, 3-4 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

За змістом абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 74 вказаного Порядку встановлено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Матеріали справи не містять направлення на військово-лікарську комісію для проходження ОСОБА_1 медичного огляду (ВЛК) від 05.02.2025, відповідач також не надав доказів, що вказане направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, оскільки суду надано копію направлення на військово-лікарську комісію для проходження ОСОБА_1 медичного огляду (ВЛК) від 06.02.2025 та копію акту відмови від отримання направлення на проходження ВЛК від 06.02.2025, а не від 05.02.2025 як про це зазначається в протокові №591/М/2025 та постанові №591/М/2025 від 06.02.2025.

Таким чином, відповідач не підтвердив належними доказами відмову 05.02.2025 ОСОБА_1 від проходження ВЛК.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження ВЛК, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 гривень.

Проте, не зазначивши в оскаржуваній постанові, що обставин, які обтяжують чи поп`якшують відповідальність позивача до позивача застосовано штраф не в мінімальному розмірі, встановленого, без будь-яких обґрунтованих підстав прийняття такого рішення про застосування саме такого штрафу.

Судом враховано, що межею, яка розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

При цьому суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Із урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в порушення вимог ст. 245 КУпАП, під час прийняття оскаржуваної постанови відповідачем не надано належної оцінки всім обставинам справи в їх сукупності та не наведено підстав визначення відповідачем розміру штрафу саме не в мінімальному розмірі.

Враховуючи вищевикладен суд вважає, що відповідачем допущено неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а оскаржувана постанова, прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суд, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Також судом враховано висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 20.10.2011 по справі «Рисовський проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу(посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 порушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, позов підлягає задоволенню, постанова №591/М/2025 від 06.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП - скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною першою статті 139 КАС України визначено, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 5-9, 20, 77, 139, 229, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника ОСОБА_1 адвоката Демименко Мирослави Валеріївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову № 591/М/2025 від 06.02.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Головуючий суддя: І.І.Теслікова