Справа № 143/241/25
Суддя: Сич С. М.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 143/241/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді Сича С.М.,

з участю секретаря Левченко М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Погребище Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення,-

встановив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення.

Позов мотивовано тим, що 10.03.2025 року поліцейським з РПП СПД № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Жилюком Д.О. винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №262702, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. за правопорушення, передбачені, ч.1 ст.121, ч.2 ст. 126 КУпАП.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки із її змісту не можливо встановити суть вчиненого правопорушення, обставини розгляду справи та пункти нормативно правового акту, який порушено.

Крім того, як стверджує позивач, поліцейським не було здобуто жодних доказів його винуватості у вчинені вказаних адміністративних правопорушень.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.9, 247, 251, 268, 280 КУпАП, ст.ст. 77, 286, 288 КАС України, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №262702 від 10.03.2025 року, винесену поліцейським з РПП СПД № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Жилюком Д.О., відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. за правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.2 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді від 24.03.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 12, 13).

27.03.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ГУНП у Вінницькій області Орленко В.В., в якому він просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

В обґрунтування заперечення проти позову посилається на те, що доказом вини позивача у вчиненні означених адміністративних правопорушень, є фактичні дані, відображені у відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського (а.с.23-30).

Позивач в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить судовий розгляд провести без його участі позивача, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с.34).

Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що 10.03.2025 року поліцейським з РПП СПД № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Жилюком Д.О. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №262702, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. за правопорушення, передбачені, ч.1 ст.121, ч.2 ст. 126 КУпАП.

За змістом цієї постанови 10.03.2025 року о 01 год. 20 хв. в м.Погребище по вул. Сьомака водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, при цьому в даному автомобілі в темну пору доби не горіли задні габаритні ліхтарі, чим порушив підпункт «а» п.2.1, п.31.1, підпункт «б» п.31.6 ПДР, та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП. (а.с. 6).

Отже, доводи позивача про те, що змісту оскаржуваної постанови не можливо встановити суть вчиненого правопорушення, обставини розгляду справи та пункти нормативно правового акту, які порушено, є неспроможними.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині відсутності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень, суд виходить із того, що за приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови позивачеві, зокрема, ставиться у вину не виконання вимог підпункту «а» п.2.1, п.31.1, підпункту «б» п.31.6 ПДР.

Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «б» п.31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно із п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Як визначено в ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів, що полягає, зокрема, у випадку, коли у темну пору доби не горять задні габаритні ліхтарі, тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП.

В силу підпункту «а» п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Із дослідженого в судовому засіданні відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського, доданого в електронному вигляді до відзиву, вбачається, що 10.03.2025 року о 01 год. 20 хв. в м. Погребище по вул. Сьомака транспортний засіб марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , був зупинений працівником поліції, котрий повідомив, що причиною зупинки є та обставина, що у темну пору доби в автомобілі не горять задні габаритні ліхтарі. Позивач не заперечував факт керування транспортним засобом та те, що у вказаному автомобілі не горять задні габаритні ліхтарі. Також на запитання поліцейського ОСОБА_1 відповів, що у нього відсутнє посвідчення водія будь якої категорії.

Таким чином, на думку суду, згаданий відеозапис підтверджує винуватість позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачений позивачем судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст.2, 9, 19, 20, 77, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення відмовити.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , місце знаходження: вул. Театральна, буд. 10, м. Вінниця, 21050.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя