Справа № 380/23626/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/23626/24 пров. № А/857/768/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (головуючий суддя Кисильова О.Й., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 07.08.2022 у повному обсязі;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, розрахованої відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з березня 2018 року по серпень 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату належної позивачу індексації грошового забезпечення, розраховану відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з березня 2018 року по серпень 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату належної позивачу основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням індексації грошового забезпечення, розраховану відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з березня 2018 року по серпень 2022 включно.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: - надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати обставини, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві з підстав встановлених ст.ст. 122, 123, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалою від 25.11.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: - надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати обставини, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

04.12.2024 на виконання вимог ухвали від 25.11.2024 позивач надіслав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, стверджуючи, що під час звільнення позивач не отримав письмового повідомлення про суми, що були нараховані та виплачені при звільненні.

На звернення позивача щодо розміру грошового забезпечення за період з 2015 по 2022 роки, відповідач листом від 29.10.2024 надав письмове повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми. Позивач подав до суду позов 13.11.2024, а тому тримісячний строк звернення згідно з ч. 2 cm. 233 КЗпП України позивач не пропустив.

У зв`язку із наведеним, просить поновити строк звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою від 09.12.2024 повернуто позовну заяву.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч. 2 статті 233 Кодексу законів про працю (в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року №23 52-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 23 3 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 6 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22, від З серпня 2023 року у справі №280/6779/22, від 20 листопада 2023року у справі № 160/5468/23.

З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

За ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Оскільки частина спірних правовідносини виникла до набрання чинності частини 2 статті 23 3 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ, слід дійти до висновку, що позивачем строк не пропущено.

Отже, судом першої інстанції помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент звернення з цим позовом до суду

Крім того, позивачем також не пропущено строк звернення до суду з вимогами, які стосуються періоду, в якій діяла нова редакція ч. 2 ст. 233 КЗпП України, згідно якої у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні передбачено тримісячний строк звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні».

За матеріалами справи на звернення позивача щодо розміру грошового забезпечення за період з 2015 по 2022 роки відповідачем листом від 29.10.2024 № 690/3-697/213 відповідач надав відповідь на заяву позивача від 17.10.2024.

Також встановлено, що позивачем подано позов до суду із цим позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку 13.11.2024 (трек-номер 478).

Отже, тримісячний строк звернення згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, позивачем не пропущений.

Згідно п. 1 ч. 4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

За наведених обставин вважає, що постановлена судом ухвала про повернення позовної заяви не відповідає вимогам КАСУ та підлягає до скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним вище позовом.

Ухвалою від 25.11.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: - надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати обставини, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

04.12.2024 на виконання вимог ухвали від 25.11.2024 позивач надіслав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, стверджуючи, що під час звільнення ОСОБА_1 не отримав письмового повідомлення про суми, що були нараховані та виплачені при звільненні.

На звернення позивача щодо розміру грошового забезпечення за період з 2015 по 2022 роки, відповідач листом від 29.10.2024 надав письмове повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми. Позивач подав до суду позов 13.11.2024, а тому тримісячний строк звернення згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України позивач не пропустив. У зв`язку із наведеним, просить поновити строк звернення до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку поважності причини пропуску позивачем строку звернення до суду, суд першої інстанції врахував, що частиною 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

З урахуванням вказаного, суд вірно вважав, що КАС України передбачає встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2 ст. 122 КАС України.

При цьому, стаття 122 КАС України не містить норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, правильно вважав, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно, частиною першою статті 233 КЗпП (у редакції, яка набула чинності з 19.07.2022) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно положень ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відтак, суд підставно вважав, що станом на дату звернення позивача до суду із цим позовом, необхідно застосовувати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України в частині визначення строку звернення до суду.

Позивач заявляє вимоги щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення з урахуванням індексації, а також основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.08.2022.

Судом першої інстанції з`ясовано, що підтверджується матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2022 № 205 підполковник ОСОБА_1 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 07.08.2022.

Щодо доводів позивача про ознайомлення із належними при звільненні сумами з листа відповідача від 29.10.2024, то суд встановив, що наказ від 07.08.2022 № 205 містить відомості про всі належні позивачу при звільненні виплати.

Проте, позивач вперше почав вчиняти активні дії щодо отримання відомостей про складові та розміри його грошового забезпечення у жовтні 2024 року, а не одразу після звільнення зі служби 07.08.2022. Листом від 29.10.2024 № 690/3-697/213 відповідач надав відповідь на заяву позивача від 17.10.2024.

З огляду на це суд слушно зауважив, що триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання ним строку звернення до суду з урахуванням можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 вирішив відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18 про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді, а не після отримання виплати за відповідний період.

Так, Верховний Суд зазначив, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Оскільки позивач, відповідно до наказу від 07.08.2022 № 205 звільнений з військової служби 07.08.2022, то правильним є твердження, що при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду слід застосовувати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк звернення до суду.

При цьому, суд також підставно зауважив, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Отже, строк звернення до суду в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням положень глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, закінчився 01.07.2023 (з урахуванням того, що 01.07.2023 є вихідним днем, то останнім днем для подання позовної заяви є 03.07.2023), однак до суду із позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку 13.11.2024.

Відтак, враховуючи вказане вище, суд вірно вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду більше ніж на один рік, а його доводи про поважність пропуску строку звернення за існування обставин, викладених у заяві про усунення недоліків від 04.12.2024, не є переконливими, бо заява не містить жодних обставин, які підтверджені належними доказами, в обґрунтування поважності причин пропуску позивачем строків звернення до суду із цим позовом.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 28 серпня 2024 року у справі № 580/9690/23 та від 27 грудня 2024 року у справі № 420/15311/23, від 29 січня 2025 року у справі № 500/6880/23.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі №380/23626/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула