Справа № 380/25395/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25395/24 пров. № А/857/4101/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Чаплик І.Д.) з питань вжиття заходів забезпечення позову, ухвалену в письмовому провадженні 06 січня 2025 року в м. Львів, у справі № 380/25395/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

19.12.2024 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, просив: визнати протиправним та скасувати у повному обсязі Рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 37492/6/13-01-24-11 від 05.12.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; зобов?язати Головне управління ДПС у Львівській області поновити з 01.10.2024 реєстрацію у якості платника єдиного податку Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

03.01.2025 представник позивача подав заяву, у якій просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 37492/6/13-01-24-11 від 05.12.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено: зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 37492/6/13-01-24-11 від 05.12.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі №380/25395/24.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову в заявлений позивачем спосіб відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, правова оцінка дій та рішення відповідача підлягатиме встановленню під час судового розгляду даної справи. Враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, з метою забезпечення збалансованості інтересів обох сторін у справі, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить позивач, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заява позивача є підставною та обґрунтованою щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 37492/6/13-01-24-11 від 05.12.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а відтак підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку. Скаржник зазначає, що розглядаючи заяву позивача, суд повинен був визначити, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та яка є імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Скаржник наголошує, що сам по собі факт здійснення обов`язків контролюючим органом в межах компетенції, щодо якого закріплено у ст.19 та підпункті 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може однозначно свідчити про настання для позивача негативних наслідків, адже відповідно до чинного законодавства рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників податку приймається контролюючим органом у разі не виконання обов`язку платника податків та порушення норм податкового законодавства.

Позивач на адресу суду апеляційної інстанції подав відзив в якому зазначив, що суд першої інстанції прийняв законне рішення, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято рішення від 05.12.2024 №37492/6/13-01-24-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

Рішення складене на підставі акта перевірки від 01.10.2024 №41023/13-01-24-12/ НОМЕР_1 . Головне управління ДПС у Львівській області дійшло висновку, що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення абзацу 5 підпункту 298.2.3, пункту 298.2 ст. 298, в результаті чого позивача виключено з реєстру платника єдиного податку.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Водночас позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій він просив зупинити дію рішення ГУ ДПС у Львівській області від 05.12.2024 №37492/6/13-01-24-11 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку до набрання законної сили рішенням суду по цій справі. Заяву обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 унеможливлює позивачу заднім числом змінити ціну на свої послуги для абонентів та зумовило пропуск строку для реєстрації платника ПДВ. Акцентує увагу на тому, що договори укладено з 869 абонентами по фіксованій ціні з урахуванням перебування позивача на спрощеній системі оподаткування. Зазначає, що оскільки обсяг доходу позивача за останніх 9 календарних місяців з врахуванням поданої декларації станом на дату подачі цієї заяви вже перевищує 1 млн. гривень, то у зв`язку з анулюванням реєстрації платника єдиного податку та переходом на загальну систему оподаткування у позивача виникає обов`язок реєстрації платником ПДВ. Вказує, що перебуває у невизначеному становищі щодо системи оподаткування, водночас зміна системи оподаткування призведе до збільшення вартості послуг, а в подальшому до втрати клієнтської бази та негативним чином відобразиться на його матеріальному становищі та діловій репутації. Покликається на позитивну судову практику в таких спорах та доцільність задоволення таких заходів забезпечення позову з метою захисту інтересів прав позивача, оскільки існує реальна загроза завдання шкоди правам заявника, в тому числі й матеріальним, внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у цій справі, а також їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити, на думку позивача, виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що є підставою для вжиття таких заходів згідно з ст.150 КАС України. Просить суд врахувати висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 25.10.2023 у справі № 160/11784/23, де Верховний Суд погодився з тим, що труднощі ведення господарської діяльності, які можуть виникнути у суб`єкта господарювання в зв`язку з анулюванням реєстрації платника єдиного податку та труднощі відновлення порушених прав, які можуть виникнути у разі скасування судом рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку - є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Так, суд при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову, у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 25 червня 2020 року (справа №520/1545/19), від 01 жовтня 2019 року (справа №420/912/19) ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: - обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або - очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у цьому конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №240/16920/21, від 15.04.2022 у справі №440/6755/21, від 13.07.2022 у справі №240/26736/21.

Так, забезпечуючи позов суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що «… у випадку не вжиття тимчасових обмежувальних заходів, у разі реалізації відповідачем рішення про анулювання та пред`явлення його до виконання, позивач буде зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування…Станом на вказану дату позивач мав укладені 869 договорів з абонентами, що може зумовити складнощі при розрахунку вартості для них при переході на загальну систему оподаткування на виконання вказаного рішення».

Водночас, згідно ч.1 та ч.3 ст. 242 КАС України «Законність і обґрунтованість судового рішення», рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, згідно п. 3 ч.1 ст. 248 КАС України «Зміст ухвали», ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали вимоги в частині приписів, передбачених ч.1 та ч.3 ст. 242 та п.3 ч.1 ст. 248 КАС України суд першої інстанції не виконав.

Окрім того, до заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивачем не було долучено жодних доказів, отже, на переконання суду апеляційної інстанції, позивач не довів належними доказами, а саме договорами між позивачем та контрагентами, необхідність вжиття таких заходів.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у питаннях забезпечення позову, суд апеляційної інстанції доходить висновку, щодо судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не було наведено обґрунтувань з покликанням на докази необхідності, нагальності та доцільності вжиття заходів забезпечення позову. Таких доказів не було надано заявником і суду апеляційної інстанції, що позбавило суд апеляційної інстанції надати оцінку щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або ж оцінку питанню неможливості без вжиття таких заходів захистити ці права, свободи та інтереси, або ж щодо для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак підстави для задоволення заяви про забезпечення позову за вищеописаних обставин, на переконання суду апеляційної інстанції відсутні.

За таких обставин, з врахуванням положень статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про вжиття заходів забезпечення позову не доведено обставини, що мають значення для справи, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 230, 241, 243, 308, 312, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року про забезпечення позову у справі №380/25395/24 скасувати та ухвалити судове рішення яким в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. М. Обрізко