Справа № 120/18542/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18542/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

01 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю категорія 4.

01.11.2023 позивач, досягнувши віку 54 років, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України №1058. До заяви надав наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; диплом про навчання НОМЕР_2 , довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 - 1 шт., довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників - 7 шт., документи про місце проживання (реєстрації) особи - 3 шт., посвідчення постраждалого від ЧАЕС, трудову книжку НОМЕР_3 .

Рішенням Головного управління ПФУ у Волинській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, №09 від 08.11.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи за Списком №2.

До страхового та пільгового стажу не зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 01.09.1987 періоди роботи з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.

Крім того в рішенні зазначено, що згідно з наданими до заяви документами про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, ОК-5, трудова книжка, довідка про підтвердження стажу роботи, диплом, військовий квиток), страховий стаж заявника складає 17 років 10 місяців 4 дні; пільговий стаж за списком № 2 відсутній.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Отже, відповідно до зазначених норм закону, чоловікам, які є потерпілими від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на роботах зі шкідливими умовами праці за Списком № 2, при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, вік виходу на пенсію складає 54 роки.

Судом встановлено, що позивач що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю категорія 4. На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (01.11.2023) досяг віку 54 роки.

Рішенням Головного управління ПФУ у Волинській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, №09 від 08.11.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи за Списком №2. До страхового та пільгового стажу не зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 01.09.1987 періоди роботи з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.

Надаючи оцінку наведеним підставам відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу роботи за Списком №2 вищевказаного трудового стажу позивача, визначеного в трудовій книжці НОМЕР_3 від 01.09.1987, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Трудовий стаж встановлюється на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №291/99/17.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивач з 14.03.2011 року по 13.03.1987 року працював електрозварювальником АОЗТ "Бурові сваї", з 15.04.2011 по 30.09.2017 та з 02.10.2017 по 15.06.2020 працював машиністом бурової установки (бурового станка) ТОВ "Основи мостів".

З оскаржуваного рішення відповідача слідує, що до страхового та пільгового стажу не зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 01.09.1987 періоди роботи з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.

В контексті наведеної підстави прийняття відповідачем оскаржуваного рішення суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейська соціальна хартія ратифікована Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» від 14.09.2006 № 137-V, у пункті 4 статті 12 Розділу ІІ визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов`язуються вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх i багатосторонніх угод або в інший спосіб i відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення: - рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав Сторін; надання, збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

На виконання взятих на себе зобов`язань у статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Аналогічне положення міститься і в частині 2 статті 4, частині 4 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 № 1058- IV.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 1058- IV питання участі іноземців і осіб без громадянства в системі пенсійного забезпечення в Україні та участі громадян України в іноземних пенсійних системах регулюються відповідно цим Законом, іншими законами з питань пенсійного забезпечення та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Тож при вирішенні питання зарахування до стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації до 01.01.2023, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, які були чинними на момент набуття позивачем спірного стажу роботи.

Згідно зі ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні та обчисленні пенсії.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про міжнародні договори України визначено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року, за якою Україна вийшла з Угоди з 19 червня 2023 року.

В свою чергу, 24 червня 2023 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» №639, за якою Угода припинила свою дію для України з 04 липня 2023 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Підсумовуючи суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

При цьому, як встановлено судом, трудова діяльність позивача на території російської федерації мала місце з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017 та з 02.10.2017 по 15.06.2020, тобто в періоди до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022.

04.02.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №107 Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав в п.1 якої вказано, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Як свідчать матеріали справи, згідно з довідкою ЗАТ "Бурові сваї" № 10 від 26.01.2015 ОСОБА_1 з 01.06.1995 (наказ № 27/к від 01.06.1995) по 03.01.1997 працював електрозварювальником 2 розряду, з 03.01.1997 (наказ №1/к від 03.01.1997) по 14.03.2011 (наказ 14/к від 14.03.2011) працював в ЗАТ "Бурові сваї" машиністом бурової установки. Зайнятий повний робочий тиждень на будівельних об`єктах організації. За весь період роботи в ЗАТ "Бурові сваї" відпусток без збереження заробітної плати, сумісництва посад не було. Довідка видана на підставі карточки Т-2, наказів, розрахунково-платіжних відомостях. Вказане підприємство зареєстроване в пенсійному фонді (а.с. 19).

Згідно з довідкою ЗАТ "Бурові сваї" № 4 від 11.09.2023 зі всіх включених в довідку сум за період до 01.01.2001 здійснені відрахування до пенсійного фонду за встановленими тарифами. Підстава видачі довідки: облікові рахунки, платіжні відомості ( а.с. 20).

Крім того, згідно з довідкою ЗАТ "Бурові сваї" № 3 від 24.04.2018, підтверджуючою особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії і підтверджуючою постійну зайнятість на роботі зі шкідливими (тяжкими) умовами праці, слідує, що ОСОБА_1 повний робочий день і повний робочий тиждень працював в ЗАО "Бурові сваї" за вахтовим методом з 03.01.1997 по 14.03.2011 в якості машиніста бурового станка 5 розряду. Стаж роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення передбачений Списком № 2 п. ХХVII "Будівництво" 2290000а-13590 постанови Кабінету Міністрів ССР № 10 від 26.01.1991. Довідка видана на підставі наказів по особистому складу за 1997-2011рр., картки форми Т-2, облікових рахунків по заробітній платі за період 1997-2011р.

Крім того, згідно з довідкою ТОВ "Основи мостів" № 5 від 01.09.2022, підтверджуючою особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії і підтверджуючою постійну зайнятість на роботі зі шкідливими (тяжкими) умовами праці, слідує, що ОСОБА_1 дійсно з 15.04.2011 (наказ №61/к від 15.04.2011) по 30.09.2017 (наказ №43/к від 29.09.2017 ) повний робочий день і повний робочий тиждень працював в ТОВ "Основи мостів" за вахтовим методом в якості машиніста бурової установки 5 розряду. Стаж роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення передбачений Списком № 2 п. ХХVII "Будівництво" 2290000а-13590 постанови Кабінету Міністрів ССР № 10 від 26.01.1991. Довідка видана на підставі наказів по особистому складу за 2011-2017рр., картки форми Т-2, облікових рахунків по заробітній платі за період з 2011 по 2017р.

Всі перелічені довідки завірені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств.

Відповідно до ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, чинної на момент роботи позивача (далі - Угода), відповідно до якої Україна була державою-учасницею до 02.12.2022, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Згідно Статті 3 Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої Україна приєдналася 10.01.2002 на підставі Закону України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Таким чином, на переконання суду, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, документи, видані громадянам для призначення пенсії державами-учасницями Угоди не потребують легалізації.

Відтак, доводи представника відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області у відзиві щодо можливості зарахування періодів роботи позивача відповідно до вищевказаних довідкок, виданих ЗАТ "Бурові сваї" та ТОВ "Основи мостів" на території російської федерації, у разі поставлення апостилю компетентними органами держави, в якій документ був складений, є необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству.

При цьому, суд наголошує, що питання щодо необхідності проставлення апостилю на виданих довідках не вирішувалось в оскаржуваному рішенні, а також не було підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу.

При цьому, суд враховує, що вказані документи були подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії 01.11.2023, тобто під час дії в Україні воєнного стану.

Суд вважає, що позиція відповідача-2 суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не може пов`язуватись з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Крім того, надана пенсійним органам та наявна в матеріалах справи копія трудової книжки не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з останньою.

Як вбачається з заяви позивача про призначення пенсії від 01.11.2023 року, всі вищезазначені документи були долучені позивачем до вказаної заяви, зокрема, під номерами 6, 7 в списку документів значиться "довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р." в кількості 1, "довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників" в кількості 7.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем - 2 безпідставно не було зараховано до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020 в ЗАТ "Бурові сваї" та ТОВ "Основи мостів", а до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2, стаж набутий на території російської федерації, а саме періоди роботи з 03.01.1997 по 14.03.2011 на посаді машиніста бурового станка в ЗАТ "Бурові сваї", з 15.04.2011 по 30.09.2017 на посаді машиніста бурової установки в ТОВ "Основи мостів", оскільки такі періоди роботи підтверджуються належними та відповідними доказами, зокрема, записами в трудовій книжці позивача ( а.с. 16-17 ), а також довідками ЗАТ "Бурові сваї" №10 від 26.01.2015р. № 4 від 11.09.2023, № 3 від 24.04.2018, ТОВ "Основи мостів" № 4 від 26.01.2015 та № 5 від 01.09.2022 (а.с. 19-23). Вказані документи також були надані позивачем до заяви про призначення пенсії від 01.11.2023, що підтверджується наданою відповідачами копією матеріалів пенсійної справи позивача.

Враховуючи висновок суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020 в ЗАТ "Бурові сваї" та ТОВ "Основи мостів", що становить 24 роки 11 місяців 14 днів, а до пільгового стажу роботи позивача періодів з 03.01.1997 по 14.03.2011 на посаді машиніста бурового станка в ЗАТ "Бурові сваї", з 15.04.2011 по 30.09.2017 на посаді машиніста бурової установки 6 розряду в ТОВ "Основи мостів", загальний пільговий стаж роботи позивача становить 20 років 7 місяців 28 днів, тобто понад 12 років 6 місяців (необхідний мінімум ).

Таким чином, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 08.11.2023 № 09, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є протиправним та порушує права позивача, оскільки позивач має право на соціальний захист, проте внаслідок відмови відповідача в зарахуванні відповідних періодів роботи до страхового та пільгового стажу позивач був позбавлений права на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії періодів трудової діяльності позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020 в ЗАТ "Бурові сваї" та ТОВ "Основи мостів", а до пільгового стажу, пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2, на території російської федерації, а саме періоди роботи з 03.01.1997 по 14.03.2011 на посаді машиніста бурового станка в ЗАТ "Бурові сваї", з 15.04.2011 по 30.09.2017 на посаді машиніста бурової установки в ТОВ "Основи мостів", та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня виникнення у позивача права на призначення пенсії, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно з п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з частинами 1-2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи та відповідно до заявлених позовних вимог, з метою повного захисту порушених прав позивача, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 08.11.2023 № 09 про відмову у призначенні пенсії, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.06.1995 по 14.03.2011, з 15.04.2011 по 30.09.2017, з 02.10.2017 по 15.06.2020 в ЗАТ "Бурові сваї" та ТОВ "Основи мостів", а до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2, зарахувати періоди роботи з 03.01.1997 по 14.03.2011 на посаді машиніста бурового станка в ЗАТ "Бурові сваї", з 15.04.2011 по 30.09.2017 на посаді машиніста бурової установки в ТОВ "Основи мостів", а також зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах ( по Списку №2 ) з 04.09.2023 р.

При цьому, суд враховує, що позивач досяг пенсійного віку 04 вересня 2023 року, а з заявою про призначення пенсії звернувся 01.11.2023 року.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.