Справа № 470/1090/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 470/1090/24

Головуючий в 1 інстанції: Луста С.А.

Дата і місце ухвалення 28.02.2025 р., с-ще Березнегувате

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

за участю секретаря Аргірової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

13.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №195514 від 26 листопада 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.121 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовлено .

12.02.2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила стягнути з відповідачів на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн. та витрати на оплату судового збору. Також позивач просила повернути їй надмірно сплачений судовий збір у даній справі в розмірі 484,48 грн.

До даної заяви заявницею було долучено копію платіжної інструкції від 18 грудня 2024 року про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн. та додаткову угоду №2 від 16 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги №51 від 06 жовтня 2023 року.

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з відповідачів на її користь витрат на правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн. залишено без розгляду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з відповідачів на її користь витрат на оплату судового збору в розмірі 484,48 грн. відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 в частині повернення з державного бюджету надмірно сплаченого судового збору у справі задоволено.

Повернуто ОСОБА_1 надміру сплачений нею судовий збір в розмірі 484,48 (чотириста вісімдесят чотири грн. 48 коп.) грн., за платіжною інструкцією АТ КБ «Приват Банк» 0.0..1 від 18 грудня 2024 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правничу допомогу, в розмірі 50000,00 грн. та в частині відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідачів на її користь витрат на оплату судового збору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апелянт посилалась на те, що в позовній заяві зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та очікує понести, становить 10 000 грн. та, поміж основних вимог, в прохальній частині позивач просила стягнути всі судові витрати із відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Апелянт також зазначила, що вказані усні заяви були зроблені в ході судових засідань представником позивача додатково, що підтверджується відеозаписами судових засідань, при цьому процесуальні строки для звернення до суду для винесення додаткового рішення були дотримані заявником, тому підстави для залишення заяви без розгляду відсутні.

Також апелянт зазначила, що 06 жовтня 2023 року між нею та адвокатом Богдановою-Пуфф Тетяною Дмитрівною був укладений Договір № 51 про надання правової допомоги та 16 грудня 2024 року укладена додаткова угода № 2 до основного договору, предметом якої є оплата послуг адвоката при наданні правової допомоги Клієнту по справі № 470/1090/24, яка перебувала в провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області.

Як зазначила ОСОБА_1 , дана угода регулює оплату послуг адвоката, що повинна бути здійснена клієнтом до 17 лютого 2025 року в розмірі 50 000 гривень, що є фіксованою сумою за надання правової допомоги та юридичного супроводу, є гонораром адвоката за представництво в Березнегуватському районному суді Миколаївської області щодо предмета договору. Сума вказана в п.1.2 є гонораром адвоката та поверненню не підлягає. Апелянт вважає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Крім того в апеляційній скарзі зазначено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Щодо повернення надміру сплаченої суми судового збору, апелянт зазначила наступне:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Згідно Платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1, код документа 9363-9333-2878-7959, сформованої 18.12.2024 р. на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви було сплачено судовий збір в завищеному розмірі 968.96 грн.

Апелянт зазначила, що згідно вимог п.3.1.4 ч.2, ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, як вказує позивач, їй необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн. х 0.8%, що становить 484,48 грн., а тому поверненню підлягає судовий збір у розмірі 484,48 грн. (968.96 грн. 484.48 грн. = 484.48 грн.).

З огляду на викладене апелянт просить скасувати ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03.03.2025 р., датовану 28.02.2025 р., по справі № 470/1090/24, провадження № 2-адр/470/1/25 в частині, якими заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн., залишено без розгляду та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідачів на її користь витрат на оплату судового збору в розмірі 484,48 грн., - відмовлено. Також просить направити справу № 470/1090/24 за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з відповідачів на її користь витрат на правничу допомогу направити до Березнегуватського районного суду Миколаївської області для продовження розгляду заяви щодо ухвалення додаткового рішення. Крім того просить постановити судове рішення, яким повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн., згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1, код документа 9363-9333-2878-7959, сформованої 18.12.2024 р.

Стягнути всі судові витрати із ГУНП в Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 2-5 статті 252 КАС України встановлено, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частинами 1 та 3 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 5 статті 143 КАС України встановлено, що у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.02.2025 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було постановлено рішення по суті спору, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. В свою чергу питання про розподіл судових витрат суд у рішенні не вирішував.

В оскаржуваній ухвалі, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань сплаченого судового збору за подання позову в сумі 484,48 грн., суд першої інстанції посилався на те, що у даній справі позивачка звернулася до суду з однією вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №195514 від 26 листопада 2024 року, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст.121 та за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу, в розмірі 425,00 грн., однак оскільки за результатами розгляду справи по суті, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, вказана постанова про притягнення позивачки до відповідальності із застосуванням вказаного штрафу за ч.1 ст.126 КУпАП судом не скасована, тому, на думку суду першої інстанції, підстав для стягнення з відповідачів витрат на оплату судового збору відсутні.

З огляду на зміст рішення від 07.02.2025 року, яким дійсно позов ОСОБА_1 був задоволений частково і фактично оскаржувана нею постанова про накладення адміністративного стягнення серії ББА №195514 від 26.11.2024 року, скасована судом першої інстанції не була, висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі за наслідком розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, стосовно відсутності підстав для стягнення з відповідача сплаченої при поданні позовної заяви суми судового збору є обґрунтованим.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 року скасовано рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07.02.2025 року та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 195514 від 26.11.2024 року. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Крім того постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 року було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн., які складаються із сплаченого позивачем при зверненні до суду першої інстанції судового збору у розмірі 484,48 грн. та сплаченого при зверненні до суду апеляційної інстанції судового збору у розмірі 726,72 грн.

Згідно п. б пп. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, у резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07.02.2025 року по суті спору було скасовано судом апеляційної інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у резолютивній частині постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 року зазначено про новий розподіл витрат про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді судового збору сплаченого нею при зверненні до суду першої інстанції судового збору у розмірі 484,48 грн., а також про судового збору, сплаченого при зверненні до суду апеляційної інстанції судового збору у розмірі 726,72 грн. Разом 1211 грн.

З огляду на зазначене, враховуючи, що станом на момент винесення ухвали від 28.02.2025 року у суду першої інстанції були відсутні підстави для розподілу судових витрат та стягнення з відповідача сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання позову, вказана ухвала Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28.02.2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідачів на її користь витрат на оплату судового збору в розмірі 184,48 грн. скасуванню не підлягає.

Що стосується залишення судом першої інстанції поданої ОСОБА_1 заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правничу допомогу в розмірі 50 000 грн. без розгляду, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції представницею позивачки у п. 3 прохальної частини позовної заяви було заявлено про стягнення всіх судових витрат із відповідачів на її користь. При цьому у тексті позовної заяви представницею позивача зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та очікує понести, становить 10 000 грн.

Доказів у підтвердження заявлених до стягнення судових витрат позивач ні до позовної заяви, ні протягом розгляду справи не надав. Такі докази, зокрема, копія додаткової угоди № 2 від 16.12.2025 року були подані представником позивача лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, ухваленої у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, здійснив комплексний аналіз статей 132, 134, 244, 252 КАС України і висловив правову позицію про те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішити питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги. Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

У постанові від 19 березня 2020 року у справі № 640/6209/19 Верховний Суд зазначав, що за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку, визначеному статтею 252 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами третьою-п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21 зробив такі правові висновки. Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

У постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 Верховний Суд, з метою формування єдиної правозастосовчої практики, сформулював такі висновки:

«… системний аналіз вищенаведених норм права, а також наявних висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції останній зобов`язаний у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, вирішити питання розподілу усіх судових витрат, про які заявила сторона, з урахуванням результату розгляду справи. За загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У такому випадку суд першої інстанції не має правових підстав для розгляду питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, а його вирішення відкладається не більше ніж як на п`ятнадцять днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно, в межах ключового питання у цій справі під час перевірки дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог перевірці і оцінці підлягають такі обставини (у сукупності): (1) наявність безпосередньої правової вимоги про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи; (2) наявність відповідної заяви про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність першої з цих обставин унеможливлює взагалі вирішення судом питання про розподіл судових витрат як у судовому рішенні за результатом розгляду справи, так і в порядку, визначеному статтею 252 КАС України. Відсутність же другої обставини (за наявності першої) унеможливлює відкладення відповідно до вимог частин третьої-п`ятої статті 143 КАС України вирішення питання про судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у зв`язку з чим є підставою для вирішення судом цього питання саме у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів».

Застосовуючи зазначені висновки до правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів зазначає, що згідно з матеріалами справи, у поданому ОСОБА_1 позові міститься прохання про стягнення всіх судових витрат з відповідача, а у змісті позовної заяви зазначено про орієнтовний розмір судових витрат (10 000 грн.).

В свою чергу у позові відсутнє посилання на частину сьому статті 139 КАС України.

Як вже зазначалось вище, доказів у підтвердження понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу ні до позовної заяви, ні в процесі розгляду справи до закінчення судових дебатів, представником позивача суду не надано. Такі докази були надані до суду першої інстанції лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, хоча вони були в наявності у представника позивача ще до ухвалення судового рішення від 07.02.2025 року, оскільки сама додаткова угода датована 16.12.2024 року.

Більш того представниця позивачки до закінчення судових дебатів не здійснювала будь-яких заяв/клопотань про намір скористатися правом на подання доказів для підтвердження заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Водночас, як вже зазначалося, саме висловлений стороною намір подати певні докази на підтвердження вартості заявлених судових витрат після ухвалення судового рішення є обставиною, яка дозволяє суду першої інстанції не вирішувати відповідне питання у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в межах цієї справи у суду першої інстанції не було правових підстав для відкладення розгляду питання про судові витрати відповідно до вимог частин третьої-п`ятої статті 143 КАС України.

З огляду на відсутність відповідної заяви представника позивача про надання доказів у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, суд першої інстанції цілком обґрунтовано залишив подану ОСОБА_1 заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.

Зважаючи на викладене підстави для скасування ухвали Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року в цій частині та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення також відсутні.

В апеляційній скарзі представник Скорої М.М. також просила суд апеляційної інстанції постановити судове рішення, яким повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України надмірно сплачений згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 18.12.2024 року судовий збір у розмірі 484,48 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28.02.2025 року, судом першої інстанції було задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення їй надміру сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн. за платіжною інструкцією АТ КБ «Приват Банк» 0.0..1 від 18 грудня 2024 року.

З огляду на зазначене питання про повернення надміру сплаченого позивачкою до суду першої інстанції судового збору вже вирішено судом першої інстанції, а тому в цій частині апелянту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 143, 252, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів ,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28.02.2025 року без змін.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення з державного бюджету України надмірно сплачений згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 18.12.2024 року судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2025 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова