Справа № 120/13330/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 березня 2025 р. Справа № 120/13330/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Маслоід О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сивак М.М.,

представника позивача: Страшка А.А.,

представника відповідача: Бондар А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Гніванського дочірнього сільськогосподарського підприємства "Маянівське" ВАТ "Гніванський кар`єр" (вул. Соборна, 85, м. Гнівань, Вінницька обл., 23310)

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося Гніванське дочірнє сільськогосподарське підприємство «Маянівське» ВАТ «Гніванський кар`єр» (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2024 року № , № та рішення про застосування фінансових санкцій № 13007/02-32-09-01/30809007.

Позов обґрунтовано тим, що податковим органом не вірно застосовано нормативно грошову оцінку земель у розмірі 27 184 грн. під час розрахунку орендної плати та єдиного податку у 2021-2023 роках, оскільки орендованим земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери та відповідно до них проведено нормативно грошову оцінку земель. Крім цього, відповідачем зроблений помилковий висновок щодо зберігання пального в с. Маянів, який не відповідає дійсності. Так, позивач вказує, що ємності для зберігання пального перевіряючими не оглядались, будь-які документи з приводу зберігання пального не досліджувались. Отримане пальне позивач зберігав у ТОВ «Гніванський кар`єр» згідно відповідного договору, на підтвердження чого надав до матеріалів письмові докази.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків.

31.10.2024 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 11.11.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 03.12.2024 року.

02.12.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ним вказано, що позивачем у податкових деклараціях занижено орендовані площі земельних ділянок у 2021-2023 роках. Під час нарахування орендної плати та єдиного податку 4 групи відповідач використовував відомості щодо нормативної грошової оцінки земель, які були вказані позивачем у податкових деклараціях. Крім цього, у період 01.04.2020 року по 30.09.2023 року у власності позивача перебували ємності для зберігання пального. У вказаний період позивач отримував пальне з пересувних акцизних складів в місця зберігання пального та здійснював заправку транспортних засобів на АЗС. У первинних документах, що надавались для перевірки вказано, що пункт розвантаження отриманого пального є с. Маянів, лімітно-забірні карти також оформлені ДСП «Маянівське», відповідно зберігання пального позивач здійснював за цією адресою без наявності ліцензії. У єдиному реєстрі акцизних накладних відсутня інформація щодо операцій відвантаження (повернення зі зберігання) пального з акцизного складу, тобто акцизні накладні не були виписані та зареєстровані, у реєстрі податкових накладних також відсутня інформація щодо надання послуг зі зберігання пального позивача, що також є доказом того, що позивач не зберігав пальне у ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр». Крім цього, вказане підприємство було зареєстровано платником акцизного податку, але 13.12.2022 року за заявою реєстрація була анульована.

Судове засідання 03.12.2024 року не відбулось та було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Судове засідання відкладено на 18.12.2024 року.

18.12.2024 року до суду надійшло клопотання від позивача про відкладення судового засідання.

Судове засідання 18.12.2024 року не відбулось у зв`язку із відсутністю сторін. Судове засідання відкладено на 25.12.2024 року.

У судовому засіданні 25.12.2024 року сторони надавали пояснення по суті спору, задавались запитання, судове засідання відкладено на 16.01.2025 року.

16.01.2025 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення стосовно акцизного збору.

У судовому засіданні 16.01.2025 року сторонами продовжено надання пояснень по суті спору; суд перейшов до стадії дослідження письмових доказів, судове засідання відкладено на 29.01.2025 року.

27.01.2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення стосовно зберігання позивачем пального. Відповідач вказує, що у власності позивача перебували у період з 01.04.2020 року по 30.09.2023 року три ємності для зберігання пального місткістю 24 м. куб., 10 м. куб та 3 м. куб., які розташовані у с. Маянів. За спірний період позивач отримував пальне з пересувних акцизних складів в місця зберігання пального та здійснював заправку транспортних засобів на АЗС. З первинних документів вбачається, що вантажоодержувачем пального є позивач, пункт розвантаження с. Маянів, лімітно-заборні карти оформлені на позивача також. Таким чином, пальне придбавалось позивачем та відвантажувалось у с. Маянів, що спростовує пояснення позивача про те, що ним зберігалось пальне у м. Гнівань, по вул. Соборній , 85 у ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр». Позивачем до матеріалів справи не надано жодного первинного та службового документу щодо перевезення пального до місця зберігання, здійснення обліку пального, що перебуває на зберіганні. З актів прийому передачі пального на зберігання вбачається, що в окремі дні пальне відвантажувалось зі зберігання великими партіями, а перевезення вогненебезпечного вантажу повинно здійснюватися відповідно до вимог Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» та відповідних правил. Вказане спростовує пояснення позивача, що пальне переводилось провідними спеціалістами підприємства: директором, фінансовим директором, агрономом. Крім цього, зберігання пального повинно бути оформлено акцизними накладними, які також не надані позивачем до матеріалів справи. І 13.12.2022 року реєстрація акцизних складів, за адресою м. Гнівань, по вул. Соборній , 85 ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр» анульовано, тобто після 13.12.2022 року ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр» не мало права на зберігання пального. Відповідач також зазначає, що надані до матеріалів справи документи щодо зберігання пального не були надані під час проведення перевірки, що суперечить вимогам Податкового кодексу України ( далі - ПК України). Відповідач також звернув увагу на те, що платник повинен повідомити податковий орган у разі зміни бази оподаткування (затвердження нової грошової оцінки земель), чого позивач не здійснив.

29.01.2025 року до суду від позивача надійшло клопотання щодо відкладення судового розгляду.

Судове засідання 29.01.2025 року не відбулось у зв`язку із відсутністю сторін. Судове засідання призначено на 05.02.2025 року.

05.02.2025 року до суду від позивача надійшли пояснення щодо необхідності формування акцизних накладних та надані додаткові докази.

У судовому засіданні 05.02.2025 року судом продовжувалось дослідження доказів по справі, судове засідання відкладено на 19.02.2025 року.

У судовому засіданні 19.02.2025 року судом продовжувалось дослідження доказів по справі, сторони надавали додаткові пояснення, судове засідання відкладено на 25.02.2025 року.

25.02.2025 року до суду від позивача надійшло клопотання щодо відкладення судового розгляду.

Судове засідання 25.02.2025 року не відбулось у зв`язку із відсутністю сторін. Судове засідання відкладено на 18.03.2025 року.

У судовому засіданні 18.03.2025 року судом продовжувалось дослідження доказів по справі, сторони надавали додаткові пояснення, судове засідання відкладено на 26.03.2025 року.

25.03.2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо зберігання пального позивачем та надані додаткові докази.

У судовому засіданні 26.03.2025 року судом закінчено з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказами і суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

У період з 27.02.2024 року по 18.03.2024 року відповідачем на підставі наказів від 08.02.2024 року за № 677к та від 05.03.2024 року за № 1234к була проведена документальна планова виїзна перевірка, за результатом якої складений 25.03.2024 року відповідний акт за № 12164/02-32-07-01/30809007. Згідно висновків вказаного акту позивачем, у тому числі, порушені вимоги ч. 1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон), а саме зберігання пального з 01.04.2020 року по 30.09.2023 року без наявності ліцензії на право зберігання пального; п. 288.1., п.п. 288.5.1. п. 288.5. ст. 288 ПК України, тобто занижено розмір орендної плати за землю у розмірі, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 108 156,3 грн, у тому числі: за 2021 рік 36052,1 грн, за 2022 рік 36052,1 грн, 2023 рік 36052,1 грн.; п. п. 292.1.1., 292.1.2. ст. 292.1., п.п. 293.9.1. п. 293.9. ст. 293 ПК України, тобто занижено єдиний податок у розмірі, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 34 249,5 грн, у тому числі: за 2021 рік 11 416, 5 грн, за 2022 рік 11 416, 5 грн, 2023 рік 11 416, 5 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 12.04.2024 року прийняті спірні податкові повідомлення - рішення: № , яким позивачеві донараховано грошове зобов`язання з орендної плати за землю у сумі 108 156 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на підставі п. 123.2. ст. 123 ПК України у сумі 27039 грн., загальна сума 135 195 грн.; № , яким позивачеві донараховано грошове зобов`язання з єдиного податку у сумі 34 249,5 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на підставі п. 123.2. ст. 123 ПК України у сумі 8 562,39 грн., загальна сума 42 811,89 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій № 13007/02-32-09-01/30809007, яким до позивача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу згідно ч. 2 ст. 17 Закону у розмірі 500 000 грн за здійснення здійснення господарської діяльності зі зберігання пального без наявності ліцензії.

Вважаючи спірні рішення протиправними та з метою їх скасування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Ч. 2 ст 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо податкових повідомлень - рішень № та № , суд зазначає таке.

Відповідно до п. 288.1. ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно п. 288.4. ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).

П. 288.5. ст. 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно п. 286.1. ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є:

а) дані державного земельного кадастру;

б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);

г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);

ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);

д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);

е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до п. п. 292.1.1. ст. 292.1. ПК України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Згідно п. 292-1.2. ст. 292.1. ПК України базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка 1 гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю.

П.п. 293.9.1. п. 293.9. ст. 293 ПК України передбачено, що для платників єдиного податку четвертої групи розмір ставок податку з одного гектара сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду залежить від категорії (типу) земель, їх розташування та становить (у відсотках бази оподаткування):

для ріллі, сіножатей і пасовищ (крім ріллі, сіножатей і пасовищ, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях, а також сільськогосподарських угідь, що перебувають в умовах закритого ґрунту) - 0,95.

З матеріалів справи вбачається, що між Тиврівською районною державною адміністрацією та позивачем 16.11.2012 року укладено договори оренди землі: № 204/3 про оренду земельної ділянки загальною площею 11,8764 га; № 207/3 14,8101 га, № 203/3 22.9384 га, № 206/3 10,4582 га, № 205/3 26,1244 га. Загальна площа орендованих земельних ділянок складає 80,2075 га.

На момент звернення до суду із цим позовом спору та розбіжностей стосовно площі орендованих земельних ділянок між сторонами немає.

У даному випадку, спірним моментом по цим податковим повідомленням рішенням є нормативна грошова оцінка земель, за якою розраховується орендна плата та єдиний податок.

Так, позивачем у податкових деклараціях за 2021-2023 роки визначено нормативну грошову оцінку земельних ділянок у сумі 27 184 грн.

Під час проведення перевірки вказана нормативна грошова оцінка земель і була застосована відповідачем для розрахунку донарахувань по орендній платі та єдиному податку.

Ст. 18 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Згідно з ч.2 ст.20 Закону України Про оцінку земель дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1 ЗУ Про Державний земельний кадастр Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

З наведеного вбачається, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у відповідний період часу.

Так з листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.12.2024 року вбачається, що для формування витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок сільськогосподарського призначення незалежно від форми власності використовуються відомості про загальнонаціональну (всеукраїнську) нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення, яка затверджена наказом Мінагрополітики України від 16.11.2018 року за № 552 та набула законної чинності з 01.01.2019 року.

Відомості про загальнонаціональну (всеукраїнську) нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення внесені до Державного земельного кадастру. При цьому розрахунок здійснюється в автоматичному режимі, а витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки формується і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру на дату звернення.

ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у вказаному листі також надані нормативні грошові оцінки деяких орендованих позивачем земельних ділянок у період 2023 року, які відрізняються від того розміру, на який посилається відповідач під час донарахування орендної плати. Крім цього, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області також повідомило, що нормативна грошова оцінка земель, що відносяться до сільськогосподарських угідь з 01.01.2019 року по 31.12.1023 року не змінювалась.

Загальнонаціональна (всеукраїнська) нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення була проведена на підставі постанова КМУ від 07.02.2018 року за № 105 «Про проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та, як зазначалося, затверджена наказом Мінагрополітики України від 16.11.2018 року за № 552 і набула законної чинності з 01.01.2019 року.

Вказана оцінка землі проводилась відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року № 831.

П. 23 вказаної постанови визначено, що оцінка проводиться з урахуванням строків, визначених частиною другою статті 18 Закону України Про оцінку земель.

Надалі 03.11.2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за № 1147 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок», яка набрала законної сили 10.11.2021 року. До вказаної постанови є додаток 15, у якому вказана загальна нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Вінницькій області у сумі 27184 грн.

Під час судового розгляду справи, судом також встановлено та не заперечується сторонами по справі, що рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення відсутнє.

За таких обставин, суд наголошує, що відповідачем не доведена правомірність застосування та існування актуальної нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення у сумі 27184 грн., яка була ним застосована при донарахуванні орендної плати та єдиного податку позивачеві у період 2021-2023 роки.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на вимоги п. 286.4 ст. 286 ПК України, оскільки у цьому пункті мова йдеться про нововідведені земельні ділянки та новоукладені договори оренди землі.

Крім цього, згідно п. 289.1. ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що ані в акті перевірки, ані у відзиві на позов, ані у спірному податковому повідомленні рішенні контролюючим органом не зазначено про застосування коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства під час визначення розміру орендної плати за 2021-2023 роки.

Додатково суд вказує, що, як вже зазначалося, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди.

З п. 12 укладених договорів оренди земельних ділянок від 16.11.2012 року вбачається, що розмір орендної плати переглядається щорічно у визначених випадках. Але до матеріалів справи надані договори оренди без додаткових угод.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення рішення є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, відповідно позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо рішення про застосування фінансових санкцій № 13007/02-32-09-01/30809007, суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, є Закон, який був дійсний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі. Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Позивач не підпадає під визначені категорії, відповідно діяльність щодо зберігання ним пального повинна здійснюватись на підставі ліцензії.

З матеріалів справи вбачається. Згідно акту перевірки, на території земельної ділянки за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, с. Маянів розташовано три ємності для зберігання пального місткістю 24 м.куб., 10 м. куб., 3 м.куб., які перебували у власності позивача в період з 01.04.2020 по 30.09.2023. У цей період позивач отримував дизельне пальне та бензин з пересувних акцизних складів в місця зберігання пального та з цих міст здійснював заправку власних транспортних засобів. У видаткових накладних зазначений позивач, в товарно-транспортних накладних вантажоодержувачем пального вказаний позивач, пункт розвантаження - с. Маянів, лімітно-забірні карти також було оформлено ДСП Маянівське. На підставі вказаних документів відповідачем зроблений висновок, що пальне відвантажувалось і відповідно зберігалось у с. Маянів. Позивачем ліцензія на право зберігання пального не отримувалась у період з 01.04.2020 року по 30.09.2023 року.

Позивачем до матеріалів справи надані: договір відповідального зберігання ПММ № 1 від 31.03.2020 року з ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр»; акти прийому передачі матеріалів за 2020 - 2023 роки, за якими позивачем повернуто з матеріального зберігання майно паливо дизельне; акти прийому - передачі паливно-мастильних матеріалів на матеріальне відповідальне зберігання за 2020 - 2023 роки, за якими позивач передав на матеріальне зберігання паливо дизельне; видаткові накладні на отримання палива дизельного; ліцензію на право зберігання пального зі строком дії до 28.12.2024 року, реєстраційний номер 1900117. На підставі вказаних документів позивач зазначає, що ним зберігалось пальне у ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр», яке має ліцензію на зберігання пального та є розпорядником зареєстрованого акцизного складу уніфікований номер 1009996 за адресою м. Гнівань, вул. Соборна,85.

Відповідачем додатково зазначено, що надані позивачем до матеріалів справи документи щодо зберігання пального до перевірки не надавались, що суперечить вимогам п.85.2 ст.85 ПК України.

Згідно п. 44.6. ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п. 86.7. ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідачем зазначається, що позивач не скористався правом подання заперечень на акт документальної перевірки, додаткових документів та пояснень, зокрема, документів, що підтверджують передачу пального на відповідальне зберігання.

Під час судового розгляду справи позивачем також наголошувалось, що з акцизного складу під потребу для заправки сільськогосподарської техніки та проведення виробничих робіт пальне щоденно доставлялось провідними спеціалістами підприємства легковим автотранспортом.

З наведеного вбачається, що до матеріалів справи позивачем не надані первинні, службові документи (шляхові, подорожні листи, товарно-транспортні накладні, накази про відрядження посадових осіб підприємства, на підставі яких здійснювався виїзд службовим транспортом за межі підприємства, документи щодо списання пального для заправки легкового службового транспорту), які б підтверджували перевезення паливно-мастильних матеріалів та витрати на його транспортування. Також не надані документи, які б підтверджували здійснення обліку прийнятого на зберігання пального, відвантаженого пального та його залишків на зберіганні у ТОВ Гніванський гранітний кар`єр.

Крім цього, з актів прийому-передачі встановлено, що паливо перевозилось у великій кількості, а позивачем зазначалось, що перевезення здійснювалось легковим автотранспортом. При цьому, перевезення вогненебезпечного вантажу має здійснюватись з дотриманням вимог Закону України Про перевезення небезпечних вантажів від 06.04.2000 року №1644-ІІІ та Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затвердженого наказом МВС України від 04.08.2018 року № 656, зокрема, щодо тари, кріплення, маркування тощо.

Суд також зазначає, що згідно з пп 14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

П. 231.1 ст. 231 ПК України передбачено, що платник податку при реалізації пального зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи.

Порядок ведення Єдиного реєстру акцизних накладних, затверджений постановою КМУ від 24.02.2016 року №114 (далі - Порядок №114).

Відповідно до п.4 Порядку № 114 до реєстру вносяться відомості щодо усіх акцизних накладних та розрахунків коригування, у тому числі акцизних накладних, які не надаються отримувачу пального або спирту етилового, та акцизних накладних/ розрахунків коригування, складених за операціями з реалізації пального або спирту етилового суб`єктам господарювання та фізичним особам, які не є платниками акцизного податку.

П.5 Порядку № 114 визначено, що акцизна накладна складається в одному або двох примірниках. Акцизна накладна складається в одному примірнику у разі: реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу та/або з акцизного складу пересувного для власного споживання чи промислової переробки або на обсяги втраченого/зіпсованого/знищеного пального чи спирту етилового або будь-яким іншим особам - неплатникам акцизного податку; ввезення/вивезення пального або спирту етилового на митну територію України/за межі митної території України (на підставі даних відповідної митної декларації).

В Єдиному реєстрі акцизних накладних відсутня інформація щодо операцій відвантаження (повернення зі зберігання) з акцизного складу уніфікований номер 1009996, який був зареєстрований за ТОВ Гніванський гранітний кар`єр, на адресу позивача, що свідчить про те, що, акцизні накладні ТОВ Гніванський гранітний кар`єр не були виписані та зареєстровані.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем до матеріалів справи не надані належні та допустимі письмові докази щодо підтвердження факту зберігання пального у ТОВ Гніванський гранітний кар`єр, а саме: акцизні накладні, документи щодо перевезення пального на зберігання та повернення зі зберігання, документи щодо обліку пального під час зберігання та повернення зі зберігання.

Крім цього, провадження діяльності з відповідального зберігання пального зберігачем переданого йому поклажодавцем на відповідальне зберігання за договором, передбачає наявність у зберігача відповідної ліцензії, статусу платника акцизного податку та зареєстрованого акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до пп 14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Механізм електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового врегульовано Порядком електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 408 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку платники акцизного податку зобов`язані з 1 травня 2019 р. до 1 червня 2019 р. зареєструвати в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового всі акцизні склади, розпорядниками яких такі платники будуть станом на 1 липня 2019 року. Суб`єкти господарювання, які відповідатимуть визначенню платників акцизного податку з 1 липня 2019 р., зобов`язані до 1 липня 2019 р. зареєструватися як платники акцизного податку та зареєструвати в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового усі акцизні склади, розпорядниками яких такі платники акцизного податку будуть станом на 1 липня 2019 року.

У п.12 Порядку зазначено, що виключення платника акцизного податку з реєстру платників здійснюється: в разі, коли відповідна особа подає заяву про анулювання реєстрації у зв`язку з припиненням діяльності з реалізації пального або спирту етилового.

Анулювання реєстрації акцизного складу здійснюється в разі виведення акцизного складу з експлуатації та подання заяви з відміткою про анулювання реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. У разі подання зазначеної заяви платником акцизного податку надсилається повідомлення про закриття та припинення експлуатації такого об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Кодексу.

У разі анулювання реєстрації платника акцизного податку анулюється реєстрація всіх його акцизних складів.

ТОВ Гніванський гранітний кар`єр 28.12.2019 року отримало ліцензію на право зберігання пального № 1900117 строком дії до 28.12.2024 року, його також було зареєстровано платником акцизного податку. На виконання вимог п.1 Порядку ТОВ Гніванський гранітний кар`єр () було зареєстровано в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового усі акцизні склади, розпорядниками яких воно було станом на 1 липня 2019 року за адресою Вінницька обл., Вінницький район, м.Гнівань, вул. Соборна,85:

Уніфікований номер 1009949 (Автозаправочна станція);

Уніфікований номер 1010554 (Автоцистерна);

Уніфікований номер 1010553 (Автоцистерна);

Уніфікований номер 1009996 (Паливний склад).

08.12.2021 року ТОВ Гніванський гранітний кар`єр () подано заяву з відміткою про анулювання реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а саме, акцизних складів: 1010554 (Автоцистерна), 1010553 (Автоцистерна). Таким чином, реєстрація акцизних складів уніфіковані номери 1010554 (Автоцистерна) та 1010553 (Автоцистерна) анульована 08.12.2021 року.

В подальшому, 13.12.2022 року керівником ТОВ Гніванський гранітний кар`єр () відповідно до вимог п.12 Порядку було подано заяву про анулювання реєстрації платником акцизного податку.

Отже, з 13.12.2022 року за заявою ТОВ Гніванський гранітний кар`єр () виключено з реєстру платників акцизного податку. У зв`язку з чим, відповідно до п. 12 Порядку, 13.12.2022 року автоматично було анульовано реєстрацію акцизних складів 1009949 (Автозаправочна станція), 1009996 (Паливний склад).

Додатково суд зазначає, що ліценія на право зберігання пального № 1900117 було анульовано згідно з розпорядженням №109/Р/Л від 28.06.2024 року у зв`язку з встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або місцем провадження господарської діяльності, які зазначені у виданій ліцензій.

З урахуванням зазначеного, ТОВ Гніванський гранітний кар`єр після 13.12.2022 року не мало статусу платника акцизного податку та акцизних складів, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, відповідно не мало права на зберігання пального, відповідно позивач не мав права на зберігання пального, що є порушенням ч. 1 ст. 15 Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення, відповідно позовні вимоги у цій частині є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, відповідно про наявність підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає частковому стягненню пропорційно задоволеним майновим вимогам на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 2 670, 10 грн.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України та ст. 2, 6, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Гніванського дочірнього сільськогосподарського підприємства "Маянівське" ВАТ "Гніванський кар`єр" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 12.04.2024 № та № .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області на користь Гніванського дочірнього сільськогосподарського підприємства "Маянівське" ВАТ "Гніванський кар`єр" судовий збір у сумі 2 670, 10 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Дочірнє сільськогосподарське товариство "Маянівське" ВАТ "Гніванський кар"єр" (вул. Соборна, 85, м. Гнівань, Вінницька обл., 23310, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.03.2025.

Суддя Маслоід Олена Степанівна