Справа № 400/2681/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р. № 400/2681/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтями 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаЦентрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54006,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачавійськова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
проскасування постанови від 18.02.2025 про закінчення виконавчого провадження 75856519,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 75856519 від 18.02.2025 як незаконну та протиправну.

Позовну заяву позивач аргументував тим, що постанова головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.02.2025 про закінчення виконавчого провадження № 75856519 формально винесена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». На його переконання, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

У відзиві на позовну заяву від 26.03.2025 відповідач заперечив проти позову і просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Відзив аргументовано тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2024 направлено боржнику 21.08.2024. Станом на 13.09.2024 року будь-які повідомлення про виконання рішення суду чи обставини, які ускладнюють виконання рішення суду від сторін виконавчого провадження до Відділу не надходили. 13.09.2024 і 08.10.2024 на адресу боржника надіслано вимогу державного виконавця про надання інформації щодо виконання виконавчого документа. Станом на 19.11.20.2024 боржником не відреаговано, докази виконання рішення суду не надано, про причини невиконання рішення суду не повідомлено. 19.11.2024 і 17.02.2025 головним державним виконавцем відповідача складено акти державного виконавця яким встановлено, що боржником рішення суду не виконав. У зв`язку з цим 17.02.2025 державним виконавцем відповідача подано до Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України. 18.02.2025 головний державний виконавець, керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. На думку відповідача, ця постанова є правомірною, оскільки боржник рішення суду у справі № 400/36/22 станом на день винесення оскаржуваної постанови не виконав, а державний виконавець здійснив всі заходи передбачені вимогам статей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповіді на відзив від 26.03.2025 позивач зазначив, що з відзивом відповідача він не згоден, оскільки відзив містить лише копіювання тексту письмової відповіді, яка долучена як доказ до позову.

Військова частина НОМЕР_1 у встановлений судом строк правом на подання пояснень не скористалася.

20.03.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за цим позовом, проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених статтями 268-273 КАС України, а також про залучення залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача військову частину НОМЕР_1 .

У судове засідання, що було призначено на 01.04.2025, учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час і місце вони були належним чином повідомлені.

Тому суд розглянув цю адміністративну справу у порядку письмового провадження. Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 у справі № 400/36/22, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2023, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 по 31.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

22.11.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист по адміністративній справі № 400/36/22.

20.08.2024 головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 75856519.

Головний державний виконавець відповідача склав 19.11.2024 і 17.02.2025 акти про встановлення факту невиконання без поважних причин боржником рішення у виконавчому провадженні про примусове виконання виконавчого листа № 400/36/22, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 22.11.2023.

19.11.2024 державний виконавець відповідача також виніс постанову про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн, а 17.02.2025 постанову про накладення штрафу за повторне невиконання без поважних причин у розмірі 10200,00 грн, що підтверджується листом відповідача від 18.03.2025 № 1211/К-1333-02.2/1/02-31.

Головний державний виконавець надіслав до Відділення № 1 Миколаївського районного управління поліції повідомлення від 17.02.2025 № 19008 про вчинення боржником кримінального правопорушення, в якому просив внести відомості про вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове слідство.

18.02.2025 головний державний виконавець відповідача виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 75856519 (далі Постанова від 18.02.2025) на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із правомірністю Постанови від 18.02.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частинами другою і третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

У постановах від 27.03.20219 у справі № 750/9782/16-а, від 07.10.2020 у справі № 461/6978/19, від 13.12.2021 у справі № 520/6495/2020, від 13.12.2022 у справі №340/5200/21 та від 26.10.2023 у справі № 420/1511/23 Верховний Суд сформував правовий висновок, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Суд встановив, що згідно з виконавчим листом по адміністративній справі № 400/36/22, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 22.11.2023, та постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2024 № 75856519 боржником є військова частина НОМЕР_1 .

19.11.2024 і 17.02.2025 головний державний виконавець відповідача склав акти про встановлення факту невиконання без поважних причин боржником рішення у виконавчому провадженні про примусове виконання виконавчого листа № 400/36/22, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 22.11.2023, а також виніс 19.11.2024 постанову про накладення штрафу на боржника, військову частину НОМЕР_1 , в розмірі 5100,00 грн, а 17.02.2025 постанову про накладення штрафу за повторне невиконання без поважних причин у розмірі 10200,00 гривні.

Зі змісту листа відповідача від 18.03.2025 № 1211/К-1333-02.2/1/02-31 слідує, що крім направлення 08.10.2024 військовій частині НОМЕР_1 вимоги про надання підтверджуючих документів щодо виконання судового рішення та накладення на неї штрафів за невиконання його без поважних причин, державний виконавець не вчинив жодних інших дій, які б були спрямовані на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 у справі № 400/36/22.

За таких обставин суд прийшов до висновку про невжиття відповідачем вичерпних, належних і достатніх заходів з виконання судового рішення, а відтак оскаржувана постанова про закриття виконавчого провадження є передчасною.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 9, 139, 241-246, 268, 272, 287, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54030; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.02.2025 про закінчення виконавчого провадження № 75856519.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення проголошено 01 квітня 2025 року