Справа № 280/1634/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

31 березня 2025 року Справа № 280/1634/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Лелікова Сергія Олеговича (вул. Миру, буд. 13, прим. 18-19, м. Запоріжжя, 69126), до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Героїв 93-ї бригади, 16-а, м. Запоріжжя, 69114) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 03.03.2025, ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Лелікова Сергія Олеговича, до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 20.12.2021 року по стягненню виконавчого збору по ВП №49313430;

зобов`язати посадових осіб відповідача:

виключити з Єдиного реєстру боржників запис щодо позивача по ВП №67955291;

зняти арешт з майна позивача, а саме: номер запису про обтяження: 47819015 від 09.09.2022 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава: постанова про арешт майна боржника від 09.09.2022 року.

Ухвалою від 10.03.2025 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

Відповідно до ухвали судді від 10.03.2025 позивачу необхідно було у визначений строк подати до суду:

у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи, оформлену з додержанням вимог ст. ст. 160, 161, 287 КАС України позовну заяву, в якій, крім іншого зазначити поштовий індекс позивача, ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;

у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи, належним чином засвідчену копію оскаржуваної постанови або уточнити позовні вимоги та виклад обставин справи в частині номера виконавчого провадження;

заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та докази поважності причин його пропуску.

24.03.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані: уточнена позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду.

В уточненій позовній заяві позовні вимоги виклав у такій редакції:

«Визнати протиправною та скасувати постанову Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.12.2021 року по стягненню виконавчого збору по ВП №49313439;

зобов`язати посадових осіб Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса):

виключити з Єдиного реєстру боржників запис щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 по ВП №67955291;

зняти арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:

номер запису про обтяження: 47819015 від 09.09.2022 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава: постанова про арешт майна боржника від 09.09.2022 року».

В обґрунтування заяви про поновлення строку на подання позовної заяви зазначає, що

у позивача була відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження по ВП №49313439, про вказану постанову та її зміст стало відомо після отримання відповіді від 28.11.2024 року на адвокатський запит.

Єдиним джерелом інформації у нього в наявності були відомості ТОВ «ЗТМК», яке в жовтні 2024 року повідомило про списані кошти з його заробітної плати та надало постанову від 06.04.2018 року по ВП №49313439 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Крім цього, на руках позивач мав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16860830 від 22.01.2010 року, тобто попереднє виконавче провадження з виконання того самого виконавчого документа. Проте, сама постанова по ВП №16860830 не містила коду ідентифікатору для доступу для можливості відслідковувати рух справи.

Інформація по ВП №67955291 містилася в Єдиному реєстрі боржників.

З метою отримання інформація по ВП №67955291, а також для з`ясування напрямків розподілу стягнутих коштів було направлено відповідачу перший адвокатський запит в листопаді 2024 року. В отриманій відповіді від 28.11.2024 року було наведено два виконавчі провадження ВП №42516841 та ВП №49313439. В цій же відповіді йшлося про відкриття виконавчого провадження ВП №67955291 з примусового виконання постанови №49313439 виданої 20.12.2021 року. Надані копії постанови про стягнення виконавчого збору від 20.12.2021 року по ВП №49313439, відкриття ВП №67955291 та постанови про повернення виконавчого документа стягувану.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49313439 від 11.11.2015 року (дата зазначена у відповіді) не надавалася.

Далі, слідував проміжний запиту грудні 2024 року у відповідь на який було зазначено про не працездатність реєстрів, тобто зміст відповіді не стосується справи, їх копії не додавались до позову (Постанова КМУ №1445 від 20.12.2024 року «Про зупинення строків адміністративного провадження у зв`язку з тимчасовим обмеженням доступу до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції»).

Вже після відновлення роботи реєстрів було направлено запит у січні 2025 року у відповідь на який була перевірена інформація про ВП №16860830, а також отримана інформація про суми виконавчого збору яка була стягнута під час виконання ВП №49313439 та розмір залишку, який стягувався по ВП №67955291 (Додаток 13).

І вже в останньому запиті, у лютому 2025 року, було запитано здійснити певні конкретні дії, які є предметом адміністративного позову.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як вбачається з матеріалів позову, предметом цього спору є незгода позивача з постановою відповідача від 20.12.2021 прийнята в межах виконавчого провадження №49313439, з якою (як вбачається зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду) позивач достовірно був обізнаний після отримання листа відповідача від 28.11.2024 №66141/5 (відповіді на адвокатський запит).

Сукупність зазначених обставин свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, при цьому заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не містить будь-яких даних про наявність у позивача об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з цим позовом.

Відтак, суддя висновує, що позивачем не доведено належними та переконливими доказами поважність причин пропуску десятиденного строку звернення до суду із цим позовом.

Суддя зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не потрібно розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Зі змісту наведених правових норм також убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Осман проти Сполученого Королівства, (Osman v. the United Kingdom), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Круз проти Польщі, (Kreuz v. Poland), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Розглядаючи подані документи суддя зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суддя не визнає підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом поважними.

Згідно ч.1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позовну заяву із заявленими вимогами до відповідача подано з порушенням установленого законом строку для звернення до адміністративного суду, матеріали справи не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 243, 246, 287 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Лелікова Сергія Олеговича (вул. Миру, буд. 13, прим. 18-19, м. Запоріжжя, 69126), до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Героїв 93-ї бригади, 16-а, м. Запоріжжя, 69114) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу із усіма доданими до неї матеріалами.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви, згідно з частиною 8 статті 169 КАС України, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Суддя Р.В. Кисіль