Справа № 500/468/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

Справа № 500/468/25

31 березня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить: визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2024 №565/1 про притягнення до матеріальної відповідальності та проведення щомісячних відрахувань із мого грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків до повного погашення збитків, завданих державі, на суму 126055,86 грн.

Ухвалою суду від 03.02.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення, до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали. Позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом: подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням та доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що про існування наказу від 27.01.2024 №565/1 позивач дізнався тільки 27.01.2025 від начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким повідомлено, що відділом одержаний пакет документів, в тому числі наказ від 27.01.2024 №565/1, що надійшов з Військової частини НОМЕР_1 . Позивач вказує, що йому не було відомо і про проведення службового розслідування з метою притягнення його до якоїсь матеріальної відповідальності. Письмові пояснення з питань, які досліджувались під час проведення службового розслідування, не відбиралися. Наказ від 27.01.2024 №565/1 не доводився до ОСОБА_1 під підпис, як це вимагає положення п.7 ст.8 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". Лише через 11 місяців після переводу позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військовою частиною НОМЕР_1 подані до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені документи.

Ухвалою суду від 11.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. З урахуванням предмета позову питання щодо дотримання строку звернення до суду із цим позовом з оцінкою поважності причин його пропуску буде вирішено судом після надходження від відповідача витребуваних судом документів.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив, а також клопотання про залишення позову без розгляду. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено про пропущення шестимісячного строку звернення до суду, оскільки позивачу було відомо, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також те, що він без правової на те підстави, отримував грошове забезпечення. ОСОБА_1 було доведено наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2024 № 565/1, відповідно до якого з позивача стягувались кошти в розмірі 20% від грошового забезпечення, а саме лютий 2024 року 4201,86 грн; березень 2024 року 826,78 грн. Також в наказі про виключення із списків військової частини також значиться про заборгованість у позивача.

Ухвалою суду від 17.03.2025 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву залишено без руху та встановлено строк, достатній для усунення її недоліків (із зазначенням способу їх усунення) до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали.

Відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17.03.2025 позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, з обґрунтуванням та доказами поважності інших причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, на адресу суду надійшла заява про поновлення процесуального строку. В обгрунтування вказаної заяви зазначено, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду не через байдужість до своїх прав чи не бажанням дізнатися про порушення своїх прав, а оскільки дійсно не знав про притягнення його до матеріальної відповідальності наказом від 27.01.2024 №565/1. Про існування вказаного наказу позивачу стало відомо лише 27.01.2025 від начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким повідомлено, що відділом одержаний пакет документів, в тому числі наказ від 27.01.2024 №565/1, що надійшов з Військової частини НОМЕР_1 .

Витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2024 №64 позивач вказує, що не бачив, тому що перевід до нового місця служби відбувся таким чином: його та ще біля тридцяти військовослужбовців посадили в автобус з супроводжуючим офіцером в якого були усі його документи (військовий білет, витяг з наказу, атестати (грошовий, продовольчий, речовий)), яким, після прибуття, документи передані начальнику групи персоналу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В лютому 2024 року на картковий рахунок позивача в установі банку зараховано 9400,26 грн, в березні 2024 року 16807,41 грн і він не уточняв в фінансово-економічній службі Військової частини НОМЕР_1 чому йому виплачене грошове забезпечення саме в таких розмірах, але це аж ніяк не може вважатись аргументом того, що ОСОБА_1 знав про притягнення його до матеріальної відповідальності.

Крім того, 15.01.2024 ОСОБА_1 писав пояснюючу, але не з питань службового розслідування щодо притягнення його до матеріальної відповідальності, яке розпочате з 22.01.2024 (через 7 днів після написання пояснюючої) (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2024 №425), а з питань іншого службового розслідування по факту самовільного залишення ним місця тимчасового розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , яке було завершене 17.01.2024 (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2024 №304).

Вирішуючи питання чи є причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даними позовними вимогами поважними, суд зазначає наступне.

Так, ч.3 ст.3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ч.2 ст.118 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач оскаржує наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2024 №565/1 "Про результати проведення службового розслідування" в частині притягнення до матеріальної відповідальності та проведення щомісячних відрахувань із грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків до повного погашення завданих державі збитків на суму 126055,86 грн.

Відтак, оскільки спір у цій справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, то у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, до суду з цим позовом позивач звернувся 29.01.2025, що свідчить про недотримання ним встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку на звернення до адміністративного суду.

Позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду з цим позовом на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, однак будь-яких причин, які можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду з цими позовними вимогами, подана заява не містить.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що до спірних правовідносин мав би застосовуватися загальний шестимісячний строк звернення до суду відповідно до ч.2 ст.122 КАС України. Суд враховує, що Верховний Суд уже сформував висновки щодо застосування норм ст.122 КАС України у подібних правовідносинах, відповідно до яких у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у ст.122 КАС України і ч.5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців (постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 240/532/20).

Як зазначено в заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач про існування наказу від 27.01.2024 №565/1 дізнався лише 27.01.2025 від начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким повідомлено, що відділом одержаний пакет документів, в тому числі наказ від 27.01.2024 №565/1, що надійшов з Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, ОСОБА_1 , який з 02.03.2024 вибув з Військової частини НОМЕР_1 до нового місця служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Натомість, на підставі спірного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з позивача стягувались кошти в розмірі 20% від грошового забезпечення, а саме лютий 2024 року 4201,86 грн; березень 2024 року 826,78 грн, про що свідчить витяг з Книги обліку стягнень на нарахувань Військової частини НОМЕР_1 .

Як вказує позивач, в лютому 2024 року на його картковий рахунок в установі банку зараховано 9400,26 грн, в березні 2024 року 16807,41 грн і він не уточняв в фінансово-економічній службі Військової частини НОМЕР_1 чому йому виплачене грошове забезпечення саме в таких розмірах.

Однак, отримуючи грошове забезпечення у зменшеному розмірі, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено стягнення грошових коштів.

Разом з тим позивачу було відомо, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також те, що він без правової на те підстави, отримував грошове забезпечення з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2024 №64, яким ОСОБА_1 з 02.03.2023 виключено зі списків особового складу і всіх видів грошового забезпечення військової частини, із вибуттям до нового місця служби ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В наказі зазначено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-правової діяльності) №304 від 17.01.2024 "Про результати службового розслідування" військовослужбовець має заборгованість за період безпідставної відсутності у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.05.2023 по 12.01.2024 у сумі 127975,50 грн, а тому з дня виключення із списків особового складу військової частини, позивач також повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, на які він посилається.

Посилаючись на те, що витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2024 №64 не бачив, тому що усі його документи (військовий білет, витяг з наказу, атестати (грошовий, продовольчий, речовий)), супроводжуючим офіцером передані начальнику групи персоналу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позивач не довів, що в цій справі можливість вчасного звернення до суду з позовом не мала суб`єктивного характеру, тобто, не залежала від його волевиявлення.

Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що йому не було відомо про службове розслідування, з огляду на надання самим ОСОБА_1 15.01.2025 пояснень в ході службового розслідування, за результатами якого прийнято вказаний наказ №304 від 17.01.2024, яким, в тому числі, передбачено вирахувати з грошового забезпечення виплачену суму за період безпідставної відсутності у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.05.2023 по 12.01.2024 у сумі 127975,50 грн.

Суд також наголошує, що чинне законодавство не дозволяє виключити військовослужбовця зі списків особового складу військової частини без його згоди, у разі відсутності повного розрахунку. Це надає можливість останньому впевнитися, що всі фінансові питання з ним були вирішенні до звільнення. Процесуальна ж поведінка позивача не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення особи до суду з позовом про поновлення на військовій службі встановлено місячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 10.11.2022 у справі №500/1185/21.

Слід зауважити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поряд з цим, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.10.2023 у справі №500/4332/22.

Відтак, позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Як було зауважено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 (провадження № 11-101заі22), згідно практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Натомість безпідставне поновлення таких строків може свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Так, правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №160/6211/21).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС України).

Так, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, в силу вимог п.8 ч.1 ст.240 КАС України, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки позивачем у встановлений суддею строк не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, то позов слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.123, 171, 240, 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії..

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено 31 березня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.