Справа № 160/3296/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3296/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Валівське» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року (суддя Юхно І.В.) в адміністративній справі за позовом Фермерського господарства «Валівське» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Валівське» звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 30.01.2023 № про застосування пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях Фермерського господарства «Валівське» за період з 09.04.2021 по 18.11.2022 в сумі 194 736,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтованій тим, що в період з 25.11.2022 по 01.12.2022 спеціалістами ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено позапланову виїзну перевірку ФГ «Валівське» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 09.04.2021 №09042021 за період з 09.04.2021 по 18.11.2022. На підставі проведеної перевірки було складено Акт від 08.12.2022 № 2668/04-36-07-14-04/36722215 про результати позапланової виїзної перевірки ФГ «Валівське» відповідно до якого було встановлено порушення підприємством вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» 21.06.2018 № 2473-VIII, при виконані умов зовнішньоекономічного контракту, з урахуванням Постанови НБУ від 02.10.2019 № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження виручки на поточні рахунки підприємства, за що на підставі з ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД у сумі 194 736, 95 грн.

Не погодившись з Актом перевірки та наведеними в ньому обґрунтуваннями, ФГ «Валівське» було подано заперечення (пояснення) №2 від 05.01.2023 на висновки Акту від 08.12.2022 та позивач просив їх переглянути. Листом від 25.01.2023 №4931/6/04-36-07-14-10 ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомило, що висновки Акту документальної позапланової перевірки є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, а отже на підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.01.2023 № про застосування пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях ФГ «Валівське» за період з 09.04.2021 по 18.11.2022 в сумі 194 736,95 грн., Позивач вважає, що при здійсненні перевірки податковим органом не було прийнято до уваги, що між сторонами контракту була укладена додаткова угода від 04.03.2022 № 2, якою були внесені зміни до розділу 5, а саме підпункту 5.1.1. Зазначені зміни стосувалися, в тому числі, строків сплати залишкового платежу - до 31.12.2022, а також не взято до уваги передбачені контрактом у пункті 8.1 форс-мажорні обставини: пандемія коронавірусної хвороби COVID-19 та військова агресія, а також неможливість застосування до платника податків штрафних санкцій (пені) за періоди дії таких обставин, що стало підставою для звернення із цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Скаржник посилається на те, що першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги аргументів позивача, що причиною порушення строків оплати зі сторони ФГ «Валівське» та необхідностіукладання додаткової угоди став форс-мажор - пандемія коронавірусної хвороби COVID-19, хоча прямо про це і не було зазначено у Додатковій угоді № 2 до контракту та в подальшому збройна агресія російської федерації проти України. Тобто, відбулися події, які знаходяться за межами впливу позивача. Настання пандемії коронавірусної хвороби COVID-19 є всесвітньо відомим фактом, який не потребує окремого доведення. Так, 11.03.2020 Всесвітня організація охорони здоров`я офіційно оголосила пандемію через поширення у світі COVID-19. У зв`язку з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», починаючи з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Обставини, що мають місце на території України та пов`язані із військовою агресією російської федерації проти України, також підпадають під визначення форс-мажорних обставин. Крім того, наявність підтверджених Всесвітньою організацією охорони здоров`я та ТПП України форс-мажорних обставин, відповідно до пп. 112.8.9. п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України та п. 6 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», звільняють ФГ «Валівське» від відповідальності за порушення вимог п. 3 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII та нарахування пені за ч.5 ст.13 зазначеного Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У додаткових поясненнях податковим органом зазначено, що положення підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Фермерське господарство «Валівське» () внесено до реєстру осіб, які здійснюють операції з товарами в процесі зовнішньоекономічної діяльності (обліковий номер UA5), згідно даних з Реєстру осіб, які здійснюють операції з товарами в процесі зовнішньоекономічної діяльності.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ від 08.11.2022 №3261-п, яким на підставі пп.19-1 .1.4 п. 19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, пп. 69.2 п. 69 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), у зв`язку з отриманням податкової інформації від Національного банку України від 20.09.2022 №25-0008/162/ДСК щодо виявлених фактів порушень валютного законодавства України ФГ «Валівське» () прийнято рішення провести документальну позапланову виїзну перевірку ФГ «Валівське» () з 25.11.2022 тривалістю 5 робочих днів Перевірку провести за період діяльності з 09.04.2021 по 18.11.2022 і метою перевірки дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 09.04.2021 №09042021.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ФГ «Валівське» () з метою перевірки дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 09.04.2021 №09042021 за період з 09.04.2021 по 18.11.2022 (номер телефону: +21) Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено Акт від 08.12.2022 №2668/04-36-07-14-04/36722215, у висновках якого встановлено порушення: - ч.2 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» 21.06.2018 №2473-VIII. при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 09.04.2021 №09042021, з урахуванням Постанови НБУ від 02.01.2019 №5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» в частини несвоєчасного надходження виручки на поточні рахунки підприємства, за що на підставі з 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (змінами та доповненнями) нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД у сумі 194 736,95 грн.

Не погодившись з висновками вказаного Акту від 08.12.2022 №2668/04-36-07-14-04/36722215, ФГ «Валівське» звернулось до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із запереченням (пояснення) від 05.01.2023 №2, яким просив переглянути висновки зазначеного Акту, яке розглянуто ГУ ДПС у Дніпропетровській області та надано відповідь від 25.01.2023 №4931/6/04-36-07-14-10, яким повідомлено позивача, що висновки є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству.

На підставі вказаного акта перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 30.01.2023 №, яким на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII до ФГ «Валівське» застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «Пеня за поруш. термінів розрах. у сфері ЗЕД. невик. зобов. та ШС за поруш. вимог валютн. законод.» у сумі 194 736,95 грн.

Відповідно до розрахунку пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях ФГ «Валівське» по контракту від 09.04.2021 №09042021 та нерезидентом «CRESS GROUP LTD», Англія - Покупець за період з 09.04.2021 по 18.11.2022, сума простроченої заборгованості у валюті становить 21 914,61 долл. США; у гривневому еквіваленті - 801 386,61 грн, а саме:

- період порушення граничних строків розрахунків: з 26.08.2022 по 14.11.2022; кількість днів: 81; сума простроченої заборгованості (у валюті), грошових одиниць: 21 914,61; код валюти: 840; курс валюти на момент виникнення заборгованості: 36,5686; сума простроченої заборгованості (гривневий еквівалент), грн: 801 386,61; ставка пені за кожен день прострочки: 0,3%; сума пені, грн: 194 736,95.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 30.01.2023 №, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України)

Також ПК України визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Виходячи зі змісту підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення документальних планових виїзних перевірок визначає стаття 77 ПК України, а строки їх проведення, в тому числі підстави для зупинення, визначено статтею 82 ПК України.

Положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

За змістом пунктів 77.6-77.9 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг визначено Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII (далі по тексту - Закон № 959-XII).

Приписами № 959-ХІІ визначено, що до видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності, належать, зокрема, надання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України послуг іноземним суб`єктам господарської діяльності, в тому числі: виробничих, транспортно-експедиційних, страхових, консультаційних, маркетингових, експортних, посередницьких, брокерських, агентських, консигнаційних, управлінських, облікових, аудиторських, юридичних, туристських та інших, що прямо і виключно не заборонені законами України; надання вищезазначених послуг іноземними суб`єктами господарської діяльності суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності України.

Відповідно до статті 14 Закону № 959-ХІІ всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону № 959-ХІІ суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушення ними валютного законодавства регламентовано приписами Закону № 2473-VIII.

Статтею 13 Закону № 2473-VIII врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Зокрема частиною першої статті 13 Закону № 2473-VIII встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно із частини 2 статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Заходи захисту, запроваджені Національним банком України (далі - Національний банк), порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті визначено у Положенні про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженому Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 (далі по тексту - Положення № 5).

Відповідно до пунктів 21-23 Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення:

1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;

2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі - Закон про валюту), винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки.

Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, між фірмою CRESS GROUP LTD (Англія) (Реєстраційний номер: 11132094) в особі уповноваженої особи Бурлаки А.В.. що діє на підставі Довіреності від 11.01.2021, іменоване надалі Покупець, та Фермерським господарством «Валівське» (), в особі голови Білоуса В.В., що діє на підставі Статуту, іменоване надалі Продавець, уклали контракт від 09.04.2021 №09042021 про наступне:

Предмет контракту: Продавець зобов`язується поставити та продати Товар, Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Товар на умовах та в строки, визначенні цим контрактом.

Товар: Пшениця 2-го, 3-го, 4-го класів українського врожаю 2021 року, насипом.

Максимальна сума контракту становить 402 000,00 (чотириста дві тисячі) доларів США +/-5% в залежності від поставленої та прийнятої кількості.

Умови оплати: Покупець здійснює оплату на банківський рахунок Продавця, відповідно до статті 13.1 даного Контракту, протягом 3 (трьох) банківських днів наступним чином: 5.1.1. Якщо поставка здійснюється залізничним транспортом, Покупець сплачує 90% відсотків Контрактної вартості Товару на основі даних про фактично доставлену та прийняту кількість Товару в пункті доставки, після надання наступних документів на електронні пошти і : комерційний рахунок-фактура; Акт приймання-передачі права власності на Товар, що був прийнятий терміналом; залізнична накладна, яка зазначає Покупця, як одержувача вантажу; посвідчення про якість зерна (форма № 42), яке видається акредитованою лабораторією під час завантаження для кожного вагону; протокол випробувань Товару на показники безпеки і на ГМО, виданий офіційним органом; сканкопії експортного контракту, проформи інвойсу до експортного контракту, а також, довідки від експортера про українське походження поставленої кількості Товару для ТПП та/або митних органів з реєстром договорів і контрагентів на всю кількість придбаного Товару; письмове підтвердження, надане експедитором Покупця в місці поставки, яке засвідчує прийняття всіх необхідних документів для митного оформлення Товару та копія оформленої попередньої вантажної митної декларації на експорт Товару (за вимогою Покупця).

Залишок платежу у розмірі 10% сплачується банківським переказом після оформлення вантажної митної декларації і надання Покупцеві наступних документів: рахуноку-фактури Продавця (на залишок суми 3 урахуванням обсягу фактично поставленого Товару); копія оформленої митної декларації на експорт Товару.

5.1.2. Якщо доставка здійснюється вантажівками, Покупець сплачує 90% Контрактної ціни, за Товар, доставлений та прийнятий на Терміналі після надання наступних документів на електронні пошти , : комерційний рахунок-фактура; Акт Приймання-Передачі Права Власності на Товар, що був прийнятий Терміналом; сканкопії експортного контракту, проформи інвойсу до експортного контракту, а також, довідки від експортера про українське походження поставленої кількості Товару для ТПП та/або митних органів з реєстром договорів і контрагентів на всю кількість придбаного Товару; письмове підтвердження, надане експедитором Покупця в місці Поставки, яке засвідчує прийняття всіх необхідних документів для митного оформлення Товару та копія оформленої попередньої вантажної митної декларації на експорт Товару (за вимогою Покупця).

Залишок платежу у розмірі 10% сплачується банківським переказом протягом 3 (трьох) банківських днів після оформлення вантажної митної декларації і надання Покупцеві наступних документів: рахунку-фактури Продавця (на залишок суми з урахуванням обсягу фактично поставленого товару); копія оформленої митної декларації на експорт Товару.

Терміни та умови поставки: 4.1. Місце Поставки: DAT ТОВ МСП Ніка Тера, згідно документарних інструкцій Покупця (тут і надалі «Пункт призначення»), згідно з ІНКОТЕРМС 2010 і умовами цього Контракту. 4.2. Термін поставки: з 01.07.2021 по 15.08.2021, обидві дати включно, за виключенням випадку коли термін буде змінено за погодженням Сторін. Датою поставки за Контрактом вважається дата вивантаження та приймання залізничного вагону або вантажівки (в залежності від випадку) з Товаром на Терміналі відповідно до реєстру, наданому Терміналом або експедитором Покупця.

Відповідальність сторін: 7.1. за не поставку, недопоставку або протермінування поставки Товару, Продавець виплачує Покупцю штрафну санкцію (неустойку) у розмірі 0,1% від вартості своєчасно не поставленої партії Товару за кожен день протермінування. 7.1.2. У разі порушення Продавцем терміну поставки Товару на строк понад 5 днів, Продавець додатково до неустойки сплачує Покупцю штраф у розмірі 15% від вартості не поставленого або несвоєчасно поставленого Товару. 7.2. За невиконання або порушення виконання зобов`язань з постачання Товару згідно умов цього Договору, Продавець компенсує Покупцеві, спричинені ним збитки, у тому числі в повній сумі понад штрафні санкції.

На виконання умов договору ФГ «Валівське» на адресу нерезидента «Cress Group LTD» надано інвойси: №1 від 12.08.2021, №2, №3 від 26.08.2021, загальна вартість товару згідно яких 223 171,02 дол. США.

Відповідно митної декларації типу ЕК10 на виконання договірних зобов`язань контракту від 09.04.2021 №09042021 ФГ «Валівське» відвантажено нерезиденту товар на загальну суму 223 171,02 дол. США (екв. 5957 314,39 грн.).

- митна декларація від 19.08.2021 №001712 на суму 48518,80 дол. США (еквів. 1292807,69 грн.), номенклатура пшениця 3-го класу урожаю 2021 року, граничний термін надходження виручки 18.08.2022;

- митна декларація від 26.08.2021 №001934 на суму 174652,22 дол. США (еквів. 4664506,7 грн.), номенклатура пшениця 4-го класу урожаю 2021 року граничний термін надходження виручки 25.08.2022.

На виконання зобов`язань за контрактом від 09.04.2021 №09042021, відповідно платіжних доручень нерезидент CRESS GROUP LTD (Англія) перерахувало ФГ «Валівське» грошові кошти на загальну суму 223 171,02 дол. США, а саме:

- №682/130821 від 18.08.2021 у сумі 201 256,41 дол. США;

- №354/111122 від 14.11.2022 у сумі 21 914,61 дол. США.

До перевірки ФГ «Валівське» надано додаткову угоду від 04.03.2022 №2, згідно якої:

Сторони погодили змінити пункт 5.1. Контракту від 09.04.2021 №09042021 та викласти його у наступній редакції, зокрема: залишок платежу у розмірі 10% сплачується банківським переказом до 31 грудня 2022 року включно, але в будь-якому разі після оформлення вантажної митної декларації і надання Покупцеві наступних документів: рахунку-фактури Продавця (на залишок суми з урахуванням обсягу фактично поставленого товару); копія оформленої митної декларації на експорт Товару.

Контролюючий орган у акті перевірки дійшов висновку, що ФГ «Валівське» порушено умови визначені ч.2 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» 21.06.2018 №2473-VIII. при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 09.04.2021 №09042021, з урахуванням Постанови НБУ від 02.01.2019 №5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження виручки на поточні рахунки підприємства, за що на підставі з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (13 змінами та доповненнями) нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД у сумі 194 736,95 грн.

Перевіркою встановлено, що оплата за відвантажений нерезиденту товар за контрактом від 09.04.2021 №09042021 у сумі 21914,61 дол. США несвоєчасно надійшла на рахунки ФГ «ВАЛІВСЬКЕ», прострочення складає 81 день.

Частиною п`ятою статті 13 Закону № 2473-VIII встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 2473-VIII валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.

Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (частина четверта статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства (частина шоста статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті (часина восьма статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, контролюючий (податковий) орган здійснює контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті та у разі встановлення порушень таких строків нараховує пеню у визначених розмірах.

При цьому положеннями Закону № 2473-VIII не врегульовано процедуру прийняття рішення про нарахування пені, як виду адміністративно - господарської санкції за порушення строків проведення розрахунків в іноземній валюті, а такий порядок унормований положеннями Податкового кодексу України, проте це не означає, що правовідносини у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду стають частиною законодавства щодо справляння податків і зборів та на них розповсюджуються всі положення Податкового кодексу України. Закон України «Про валюту і валютні операції» та Податковий кодекс України регулюють різні сфери державної політики.

Підстави для ототожнення пені, яка застосовується у податкових правовідносинах, із пенею, яка застосовується у сфері валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду (за порушення строків надходження валютної виручки за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлено статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції») - відсутні.

Відповідно до положень абзацу другого частини восьмої статті 16 Закону № 2473-VIII рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.

Відповідно до частини десятої статті 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом. Органом валютного нагляду відповідно до цього Закону є, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (частина четверта статті 11 Закону № 2473-VIII).

Відповідно до положень пунктів 3,4 частини першої статті 14 Закону №2473-VIII за порушення вимог валютного законодавства (крім порушення строків за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлюється згідно із статтею 13 цього Закону) можуть бути застосовані:

- до юридичних осіб (крім уповноважених установ) - заходи впливу у вигляді штрафних санкцій;

- до фізичних осіб, посадових осіб уповноважених установ, посадових осіб юридичних осіб - заходи впливу у вигляді штрафів, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право адекватно вчиненому порушенню застосувати до юридичних осіб (крім уповноважених установ) захід впливу у вигляді штрафних санкцій у розмірі до 100 відсотків суми операції, проведеної з порушенням валютного законодавства (частина четверта статті 14 Закону №2473-VIII).

Аналіз наведених положень свідчить, що Закон № 2473-VIII розмежовує заходи впливу, до яких віднесено штрафні санкції і штрафи, які передбачені статтею 14 вказаного Закону, та пеню за порушення строків розрахунків в іноземній валюті, нарахування якої врегульовано статтею 13 Закону № 2473-VIII.

Отже, положення абзацу другого частини восьмої статті 16 Закону № 2473-VIII, яким визначено, що рішення про застосування до суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення, не є застосовним по відношенню до пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті, оскільки така (пеня) не є заходом впливу, перелік яких наведено у статті 14 Закону № 2473-VIII.

Частинами першою - третьою статті 3 Закону № 2473-VIII передбачено, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Отже, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини є специфічними та врегульовані спеціальним Законом № 2473-VIII , і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23.07.2024 по справі № 240/25642/22, та була неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 27.02.2025 по справі № 520/2941/24, від 13.02.2025 по справі № 520/7911/23, від 13.03.2025 по справі № 560/19941/23, які в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування.

Колегія суддів враховує, що хоча і відповідно до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України протягом дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню, проте така норма застосовна у сфері справляння податків і зборів та не підлягає застосуванню у сфері регулювання валютних правовідносин.

Крім того, зміни до положень Закону № 2473-VIII здійснюються виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Однак до Закону № 2473-VIII не вносились норми, які б дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19).

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону № 2473-VIII, за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 240/25642/22.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про те, що дія положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, який передбачає не нарахування пені протягом дії карантину, розповсюджується і на пеню за порушення строків розрахунків, що передбачена Законом № 2473-VIII.

Судом апеляційної інстанції із долученого до матеріалів справи розрахунку пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях ФГ «Валівське» встановлено, що контролюючим органом застосовано відносно позивача штрафні санкції у вигляді пені за період з 26.08.2022 по 14.11.2022 кількість днів: 81; сума простроченої заборгованості (у валюті), грошових одиниць: 21 914,61; код валюти: 840; курс валюти на момент виникнення заборгованості: 36,5686; сума простроченої заборгованості (гривневий еквівалент), грн: 801 386,61; ставка пені за кожен день прострочки: 0,3%; сума пені, грн: 194 736,95.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв`язку з порушенням позивачем граничних строків розрахунків з 26.08.2022 по 14.11.2022 контролюючий орган мав правові підстави для нарахування позивачеві у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Щодо підстав для звільнення від відповідальності у зв`язку з випадком надзвичайних та невідворотних обставин (форс-мажору).

Так, дійсно, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022,затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває до теперішнього часу.

Згідно ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року № 40(3) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.

За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП регіональні ТПП здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат / відповідної регіональної ТПП.

Так у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі № 520/2941/24, судом встановлено наявність різної практики Верховного Суду з цих питань.

Так, у постановах Верховного Суду від 22 травня 2024 року (справа №620/14203/23), від 11 вересня 2024 року (справа №520/21174/23), від 15 серпня 2024 року та від 16 січня 2025 року (справа №580/4079/23) висловлено наступну правову позицію.

Положення Закону України «Про валюту та валютні операції» не визначають жодним чином повноважень контролюючого органу на власний розсуд надавати оцінку висновку торгово-промислової палати щодо наявності форс-мажорних обставин, як і не покладають на суб`єкта господарювання обов`язок довести контролюючому органу наявність форс-мажорних обставин, а навпаки - вказується лише про необхідність надати довідку (сертифікат) про існування форс-мажорних обставин у конкретно визначеній господарській операції. Тобто, частина шоста статті 13 Закону «Про валюту та валютні операції» надає у спірних правовідносинах довідці (сертифікату) торгово-промислової палати ознаки преюдиційного характеру, оскільки визначає цей документ як достатній доказ існування форс-мажорних обставин у конкретному випадку, що не вимагає надання додаткових доказів та документів під час проведення перевірки або під час оскарження в судовому порядку її наслідків.

Тобто, Верховний Суд у вищенаведених справах констатував, що на підтвердження існування форс-мажорних обставин необхідно (достатньо) надавати відповідну довідку уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту), що, у свою чергу, вказує на відсутність у контролюючого органу права вимагати від суб`єкта господарювання інші докази на підтвердження факту існування обставин непереборної сили.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність обов`язку у суб`єкта господарювання доводити існування причинно-наслідкового зв`язку між настанням форс-мажорних обставин (введення воєнного стану в Україні) і невиконанням (несвоєчасним виконанням), зокрема, податкових зобов`язань.

Натомість, у постанові від 23.07.2024 (справа № 240/25642/22) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду виснував, що саме по собі введення воєнного стану в Україні не можна розцінювати як форс-мажорну обставину для неперерахування контрагентом - нерезидентом на рахунки позивача коштів за поставлений товар в межах зовнішньоекономічних контрактів.

Цей висновок обґрунтований тим, що позивач у справі не надав доказів, які б підтвердили настання обставин непереборної сили, які зумовили неможливість виконання нерезидентом своїх обов`язків за контрактом.

Також, після відкриття касаційного провадження у справі, яка розглядається, Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 (справа № 380/839/24) від 14.01.2025 (справа № 440/17191/23) з посиланням на постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22 зазначено, що усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку.

Також зауважено, що Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

З наведених вище підходів слідує, шо саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

При розгляді цієї справи, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висновків, викладених у наведених постановах Верховного Суду.

У розвиток правової позиції, сформульованої Верховним Судом у зазначених справах, колегія суддів дійшла висновку, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом неможливості виконання зобовязання, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та характеру зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.

Про обґрунтованість такого висновку свідчить і аналіз частини шостої статті 13 Закону України №2473, яка передбачає можливість зупинення перебігу строків розрахунків та нарахування пені за їх порушення лише у разі зупинення виконання договору, яке відбувається у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин. Іншими словами, неможливість виконання договору, а відповідно, і звільнення від нарахування пені, має місце у разі впливу форс-мажорних обставин на таку можливість.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15))

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16.

Керуючись цими вимогами, колегія суддів зауважує, що у даній справі не встановлені будь-які обставини непереборної сили, які призвели або могли б призвести до неможливості розрахунків нерезидентами з позивачем.

Саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, а у разі необхідності - іншими належними доказами, що можуть підтвердити вплив цих обставин на здатність певною стороною виконати своє зобов`язання.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі № 520/2941/24.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 викладено наступні висновки:

- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;

-форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7Л від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Верховний Суд вважає лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 таким, що не є сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Валівське» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров