Справа № 280/6673/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/6673/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі №280/6673/24 (головуючий суддя першої інстанції - Семененко М.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 16.07.2024 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №47 від 24 червня 2024 щодо відмови в переведені позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» з 17.06.2024 року та здійсненні перерахунку і виплати пенсії відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №1524 від 17.06.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №1525 від 17.06.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити переведення його з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону «Про державну службу» з 17.06.2023 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії відповідно вказаних вище довідок з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №47 від 24 червня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області з 17.06.2024 перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №1524 від 17.06.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №1525 від 17.06.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 17.06.2024 перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №1524 від 17.06.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №1525 від 17.06.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи стосовно того, що надана позивачем довідка не відповідає формі, яка затверджена Порядком №1-3. Зазначає, що відповідно до статті 90 Закону №889, після 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням наданої довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Позивач відзив апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058-IV.

Судом встановлено, що 17.06.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про переведення його з пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію за віком у відповідності до ст.37 Закону №3723-ХІІ, яка в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області (а.с.73).

Рішенням №47 від 24.06.2024 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії та зазначено, що в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державному службовцю №1524 від 17.06.2024 року зазначено суму виплат станом на травень місяць 2024 року (тобто не на місяць звернення за призначенням пенсії), що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (а.с. 48-49).

Вважаючи, що має право на перерахунок пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 01.05.2016 року спеціальний стаж позивача на посадах державної служби є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, що пенсійним органом не спростовано, а також позивач має достатній вік та стаж для призначення пенсії державного службовця. Суд зазначив, що надані позивачем довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця відповідають формі та вимогам, які затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року №1-3, а посилання відповідача на те, що довідка має бути складено із зазначенням складових заробітної плати станом на червень 2024 року визнав безпідставними. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Вінницькій області необхідно зобов`язати перевести позивача з 17.06.2024 року на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням наданих довідок, а вимоги в частині перерахунку та виплати пенсії необхідно покласти на ГУ ПФУ в Запорізькій області, як на орган, на обліку в якому знаходиться позивач, оскільки функція щодо виплати пенсії покладена саме на цей пенсійний орган.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016 року.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» закону №889-VIII збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», а саме:

Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, які на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, якщо особа має стаж на посаді державної служби більше 20 років, то має право на призначення пенсії за віком згідно із ст.37 Закону №3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.

В спірному випадку, як вбачається з рішення про відмову у перерахунку пенсії, єдиною підставою відмови пенсійним органом визначено те, що у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державному службовцю №1524 від 17.06.2024 року зазначено сума виплати станом на травень місяць 2024 року (тобто не на місяць звернення за призначенням пенсії), що суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622.

Вказана обставина зазначена апелянтом і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів не приймає такі доводи скаржника до уваги, оскільки судами першої та апеляційної інстанції досліджено зміст наданих позивачем довідок про складові заробітної плати та встановлено, що довідки №1524 та №1525 від 17.06.2024 року, видані Управлінням соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, відповідають формі та змісту, які визначені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року №1-3 та містять інформацію про складові заробітної плати, займану посаду та орган, який видав таку довідку.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно відомостей трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 26.06.1979 року, ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 31.05.2024 року, а тому довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державному службовцю №1524 від 17.06.2024 року складена станом на травень 2024 року (тобто останній повний місяць, в якому позивач працював та отримував заробітну плату).

Відтак, наведені в оскаржуваному рішенні про відмову у перерахунку пенсії та в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо неврахування наданих позивачем довідок є безпідставними та необґрунтованими.

Рішення в частині відмовлених позовних вимог сторонами (в тому числі позивачем не оскаржується), а тому рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі №280/6673/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі №280/6673/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко