Справа № 320/19309/23
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року справа №320/19309/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі відповідач, Підприємство), в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 17.05.2023 № 232/о про застосування дисциплінарного стягнення відносно позивача, заступника начальника центру-начальника організаційного відділу Украероцентру, у виді оголошення догани за порушення трудової дисципліни.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний наказ підлягає скасуванню, а застосування до нього дисциплінарного стягнення є протиправним з боку відповідача, оскільки останній не мав на те належних повноважень, так як позивач є військовослужбовцем, що виключає виникнення трудових відносин між ним і відповідачем, що зумовлює відсутність у відповідача права накладати на позивача дисциплінарні стягнення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 (суддя ОСОБА_2 ) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 №949/0/15-23 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

За результатами повторного автоматизованого розподілу адміністративна справа була передана для розгляду судді Василенко Г.Ю., яка ухвалою від 09.01.2024 прийняла справу до свого провадження та визначила розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Представник Підприємства подав до суду відзив на позов, в якому наголосив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірний наказ є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки позивачем допущено дисциплінарний проступок, вчинення якого ним у позовній заяві не заперечуються та не спростовуються.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій наголосив, що відзив має маніпулятивний характер, базується фактично на внутрішніх розпорядчих документах Підприємства, які не мають силу нормативно-правових актів.

Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом Міністра оборони України від 08.12.1999 № 704 капітана ОСОБА_1 , старшого інженера заступника начальника вузла зв`язку і радіотехнічного забезпечення 109 центру управління повітряних рухом (автоматизованого), за його згодою, було увільнено від займаної посади та відряджено до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» із залишенням на військовій службі.

Наказом Міністра оборони України від 28.09.2016 № 885 продовжено дію контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації полковнику ОСОБА_1 , начальнику відділу методично-документального забезпечення Украероценту.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» від 14.08.2017 № 588/о, відповідно до погодження Міністра інфраструктури та листа Міноборони України від 24.07.2017 № 220/5673 щодо погодження призначення військовослужбовців Збройних Сил України, яких відряджено до підприємства, полковника ОСОБА_1 , начальника відділу методично-документального забезпечення Украероценту, звільнено з займаної посади з 13.08.2017 та призначено на посаду заступника начальника центру начальника організаційного відділу Украероценту з 14.08.2017.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» від 17.05.2023 № 232/о, ОСОБА_1 , заступнику начальника центру - начальнику організаційного відділу Украероцентру, оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

Підставою прийняття вказаного наказу стали обставини виявлення невідповідності особи підписанта вихідних листів від 11.04.2023 № 1-14.6/1246/23, від 12.04.2023 № 1-13.6/1256/23, від 18.04.2023 № 1-15.6/1302/23 використаному цифровому підпису.

Зокрема, при здійснені моніторингу виконання встановленого на підприємстві порядку оформлення та відправлення вихідних листів протягом квітня 2023 року, звірці накладених цифрових підписів із відповідними сертифікатами електронних ключів підписантів було встановлено, що заступник начальника центру - начальник організаційного відділу Украероцентру ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги пункту 8.7 додатку 2 Інструкції з діловодства Украероруху, затвердженої наказом Украероруху від 09.09.2021 № 588, пункту 53 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, а також пункту 122 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, що затверджені постановою КМУ від 17.01.2018 № 55, наклавши свій цифровий підпис на вихідні листи від 11.04.2023 № 1-14.6/1246/23 від 12.04.2023 № 1-13.6/1256/23, від 18.04.2023 № 1-15.6/1302/23, підписантом яких значився заступник директора - начальник Украероцентру.

Вважаючи наказ Підприємства від 17.05.2023 № 232/о протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржуване рішення відповідача на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).

За приписами частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За приписами частини першої статті 3 Закону № 2232-XIІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Закону № 2232-XIІ визначено, військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (частина перша).

Перелік посад, що підлягають заміщенню вищим офіцерським складом, затверджується Президентом України, а посад інших військовослужбовців - Міністерством оборони України, Службою безпеки України та Службою зовнішньої розвідки України (частина друга).

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві (частина сьома).

Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних закладів освіти для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних закладів освіти, затверджується Президентом України (частина десята).

Військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством (частина дванадцята).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2232-XIІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до статті 40 Закону № 2232-XIІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153).

Відповідно до пунктів 5, 7 Положення № 1153, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.

З військовослужбовцями, які відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів укладається контракт про проходження військової служби на загальних підставах із дотриманням вимог пункту 26 цього Положення (підпункт 1) пункт 38 Положення № 1153).

Відповідно до підпункту 1) пункту 81 Положення № 1153 призначення на посади здійснюється військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

За приписами пункту 153 Положення № 1153, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посаду відповідно до Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, який затверджується Президентом України.

Рішення про відрядження військовослужбовців приймається Міністром оборони України.

Відрядження оформлюється на підставі письмового запиту керівника державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального закладу освіти, рапорту військовослужбовця та відповідного подання наказами Міністра оборони України.

Відповідно до пункту 155 Положення № 1153 за відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців.

При цьому, статтями 1-2, 2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Виходячи з наведених норм в сукупності вбачається, що правовою основою військової служби є, окрім Конституції України і Закону № 2232-XIІ, інші закони України та нормативно-правові акти щодо проходження військової служби. Також наведені норми закріплюють непорушність прав і гарантій військовослужбовців.

При цьому, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Статут).

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України (стаття 1 Статуту).

Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто (стаття 12 Статуту).

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (стаття 45 Статуту).

Відповідно до статті 48 Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За приписами статті 83 Статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Статуту).

Таким чином, порядок притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності визначений Статутом.

Водночас, у розумінні статті 3 Кодексу законів про працю України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписами статей 147, 147-1 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті.

За результатом системного аналізу наведених положень законодавства суд вважає, що фактично відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій військовослужбовці (із залишенням на військовій службі) не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання у розумінні Кодексу законів про працю України, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також порядок притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами (Положенням № 1153, Статутом), які покладають на громадян, котрі перебувають на військовій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, одночасно, надаючи їм гарантії та права, які не можуть бути обмежені.

Таким чином, до військовослужбовців, які проходять військову службу (у тому числі, за контрактом) Кодекс законів про працю України не застосовується, оскільки порядок проходження служби у Збройних Силах України та порядок притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності врегульовано нормами спеціального законодавства.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом (до оголошення демобілізації) та відряджений до Підприємства де обіймає посаду заступника начальника центру-начальника організаційного відділу Украероцентру, із залишенням на військовій службі, отже до нього застосовуються спеціального законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з проходженням військової служби.

Таким чином, застосування відповідачем у спірних правовідносинах положень Кодексу законів про працю України є помилковим.

Судом також встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.1999 №1281 створено об`єднану цивільно-військову систему організації повітряного руху України (далі - система) і затверджено Положення про цю систему (далі Положення № 1281).

Пунктом 1 Положення № 1281 об`єднана цивільно-військова система організації повітряного руху України (далі - система) складається з підрозділів, повноваження та діяльність яких пов`язані з організацією повітряного руху у повітряному просторі України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Ці підрозділи входять до складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Державне регулювання діяльності підрозділів системи здійснює Мінтранс та Міноборони на підставі відповідної угоди через Укравіатранс (за винятком оборонних питань, пов`язаних з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави, що належать до компетенції Міноборони). В особливий період керівництво діяльністю підрозділів системи здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил (пункт 3 Положення №1281).

Підрозділи системи комплектуються фахівцями, у тому числі військовослужбовцями Збройних Сил, відповідно до штатного розпису Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (пункт 7 Положення № 1281).

У розумінні статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Загальновідомою є обставина оголошення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який діє на даний час.

Отже, виходячи з наведених норм, враховуючи дію на даний час особливого періоду, керівництво діяльністю підрозділами системи здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил.

Окрім того, відповідно до Положення щодо особливостей застосування вимог нормативно-правових актів із питань проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, відрядженими до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі, затвердженого наказом Підприємства від 10.02.2022 № 76, укладання нового контракту про проходження військової служби військовослужбовцями здійснюється на загальних підставах відповідно до Положення про проходження військової служби (пункт 5.1.). Право на укладання від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби з особами офіцерського складу, відрядженими до Украєроруху, надається міністру оборони України (пункт 5.2.). До військовослужбовців застосовують заохочення та стягнення, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (пункт 12.1.). З питань військової дисципліни, правопорядку старший військовий начальник заступники директорів РСП з УВПП мають право застосовувати владу до військовослужбовців у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України (пункт 12.4.).

Таким чином, зазначені норми Положення додатково підтверджують висновки суду щодо необхідності застосування до військовослужбовців норм спеціального законодавства та помилковості застосування Кодексу законів про працю України, одночасно підтверджуючи протиправність спірного наказу, прийнятого всупереч норм, як спеціального законодавства, так і зазначеного Положення.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності з правовим регулюванням спірних правовідносин, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності своєї владної поведінки, що виразилась у прийнятті спірного наказу.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 7, 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовну ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 17.05.2023 № 232/о про застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 , заступника начальника центру - начальника організаційного відділу Украероцентру, у виді оголошення догани за порушення трудової дисципліни.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяч сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.