Справа № 522/182/23
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/182/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва, в якій позивач просить суд:

- стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Одеської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на лікування виробничої травми у розмірі 250206,00 грн.

У позовній заяві зазначено, що 05.03.2020 ОСОБА_1 отримав виробничу травму на території ТОВ «Відродження» по вул. Матросова, 40 у смт Голованівськ Голованіського району Кіровоградської області. В результаті падіння з другого поверху металоконструкції позивач отримав значні пошкодження, які небезпечні для життя людини. Після нещасного випадку, що стався 05.03.2020, позивач проходив первинне лікування виробничої травми у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №11 (далі - МКЛ №11). Постановою Одеського міського відділення від 15.10.2020 №1516/2501/2501.1 Фондом соціального страхування України профінансовано витрати на медичну і соціальну допомогу, а саме: на лікування на загальну суму 15233,92 грн.

В подальшому, як вказує позивач, 25.03.2020 він уклав договір №108523 з ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» «ОДРЕКС» про надання медичних послуг, так як стан його здоров`я погіршився, (виявлено зараження крові), про що позивач пізніше дізнався в ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» «ОДРЕКС», тобто покращення його стану не було в медичній установі МКЛ №11, а навпаки.

Тому, на переконання позивача, у нього були всі підставі звернуться до більш кваліфікованого медичного закладу для порятунку не тільки свого здоров`я, а й життя.

Позивач вказує, що після проходження лікування, він з письмовою заявою звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеської області про фінансування його витрат на медичну допомогу, а саме: виплати на лікування, як потерпілому, якій проходив самостійно безпосередньо після нещасного випадку у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» «ОДРЕКС» в сумі 250206,00 грн.

Відповідач зазначає, що рішенням від 26 березня 2021 року Фонд соціального страхування відмовив у відшкодуванні та поверненні коштів за проведене лікування, так як відсутній договір про надання медичних послуг між Фондом та «ДІМ МЕДИЦИНИ» «ОДРЕКС». Зазначив, що після отримання виробничої травми висновком МСЕК від 30.06.2021 йому було встановлено 90% втрати професійної працездатності та встановлено 1 групу інвалідності.

Покликаючись на положення п. 2 ч.1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 4 розділу 3 Постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про затвердження Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення» від 09.06.2010 № 18, просить позов задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2026 здійснено заміну сторони відповідача у порядку процесуального правонаступництва по цивільній справі №522/182/23 за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва - відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2024 року скасовано;

- провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва закрито (п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України);

- роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року передано справу №522/182/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025, у справі №522/182/23 призначено головуючого суддю Бабенка Д.А.

Відповідно до ч.1 ст.318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.01.2025 прийняв до розгляду адміністративну справу за №522/182/23, вирішив розглядати справу №522/182/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України та встановив сторонам строки для подання заяв по суті.

13 лютого 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення із Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області понесених позивачем витрат на лікування виробничої травми у розмірі 250206, 00 грн. є безпідставною та незаконною, виходячи із наступного.

Так, у відзиві вказано, що згідно з випискою №3386 із медичної карти хворого ОСОБА_1 , де зазначено, що за наслідками виробничої травми, отриманої 05.03.2020 року, його було госпіталізовано у відділення реанімації та інтенсивної терапії Голованівського ЦРЛ в ургентному порядку. Після чого, ОСОБА_1 » з Голованівського ЦРЛ було переведено у 2-е травматологічне відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11. За наслідками виробничої травми, отриманої у зв`язку із нещасним випадком, який стався із ОСОБА_1 05.03.2020 року, первинне лікування виробничої травми позивач проходив у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 11».

З покликанням на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. №1105-XIV (в редакції закону, яка діяла на дату виникнення даних спірних правовідносин»), Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 №18, відповідач зауважив, що фінансування витрат на лікування, медичну реабілітацію потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду шляхом відшкодування відповідно до укладених договорів із закладами охорони здоров`я, зазначеними у пункті 2 розділу І цього Положення, за рахунок коштів Фонду в межах асигнувань, передбачених бюджетом Фонду на ці цілі.

Відповідач вказує, що у даному випадку Одеським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області (далі по тексту Одеське міське відділення) на підставі листа від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» за № 01-83/1480 від 29.09.2020р. та виписки № 3386 із медичної карти хворого ОСОБА_1 , позивачеві було профінансовано витрати на загальну суму 15233,92 грн. (постанова Одеського міського відділення від 15.10.2020 №1516/2501/2501.1).

За твердженням відповідача, ця сума коштів відшкодована Фондом соціального страхування України, у межах асигнувань, передбачених бюджетом Фонду на ці цілі, ОСОБА_1 за витрати, понесені ним під час лікування виробничої травми у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 11». Вказана обставина визнається, не оспорюється ОСОБА_1 , а також зазначена у змісті його позовної заяви.

У відзиві зазначається, що 25.03.2020 ОСОБА_1 виписався із відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» (як зазначено у згадуваній виписці) для продовження свого лікування МЕДИЧНИЙ ДІМ ODREX (ДІМ МЕДИЦИНИ, ТОВ).

Відповідач зауважив, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», де передбачено, що застраховані особи зобов`язані у разі настання нещасного випадку або професійного захворювання лікуватися в лікувально-профілактичних закладах або в медичних працівників, з якими Фонд уклав угоди на медичне обслуговування.

На думку відповідача, у даному випадку ОСОБА_1 , будучи застрахованою особою в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та у зв`язку з отриманою травмою під час виконання трудових обов`язків, був зобов`язаний лікуватися в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 11», з якими Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області було укладено договір на медичне обслуговування.

Відповідач вказує, що пунктом 10 розділу III Положення, затвердженого Постановою правління Фонду від 09.06.2010р. №18 встановлено, що у разі якщо заклад охорони здоров`я, з яким укладено договір не в змозі самостійно забезпечити цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого, він направляє потерпілого до іншого закладу охорони здоров`я, який має можливість надати потерпілому відповідне кваліфіковане лікування, про що повідомляє робочі органи виконавчої дирекції Фонду.

За твердженням відповідача, на даний час у позивача відсутні направлення від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» на лікування до МЕДИЧНИЙ ДІМ ODREX (ДІМ МЕДИЦИНИ, ТОВ) та повідомлення Одеського міського відділення чи Управління ВД Фонду в Одеській області про переведення ОСОБА_1 як хворого з підстав неможливості надання кваліфікованого лікування у закладі охорони здоров`я державної або комунальної форми власності.

На переконання відповідача, недотримуючись своїх обов`язків як застрахована особа, ОСОБА_1 самостійно (самовільно) вирішив продовжити своє лікування в іншому медичному закладі (МЕДИЧНИЙ ДІМ ODREX (ДІМ МЕДИЦИНИ, ТОВ)), з яким Одеським міським відділенням та Управлінням ВД Фонду в Одеській області не було укладено відповідної угоди на медичне обслуговування.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 знехтував п. 4 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та правилами, які встановлені Положенням, затвердженим Постановою правління Фонду від 09.06.2010р. № 18 та самостійно вирішив продовжити своє лікування саме у МЕДИЧНИЙ ДІМ ODREX (ДІМ МЕДИЦИНИ, ТОВ).

Підсумовуючи наведене у відзиві, відповідач зазначає, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з Управління ВД Фонду в Одеській області коштів у розмірі 250206,00 грн, які позивач витратив під час лікування, надання йому медичних послуг у ТОВ «Дім медицини» «ODREX» є незаконною, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

13 березня 2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача.

У поданій заяві позивач також зазначив, що вважає свої позовні вимоги правомірними, документально підтвердженими, обґрунтованими та такими, що базуються на положеннях чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню повністю.

З покликанням на фактичні обставини справи, позивач додатково зазначив, що жодної підстави, з яких Фонд може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції закону, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин, не має.

На переконання позивача, ст.6 Закону України «Основи законодавства Украпім про охорону здоров`я», надає право на кваліфікаційну медичну допомогу, що передбачає вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я, а обов`язком Фонду є оплата понесених при лікуванні фактичних витрат.

Позивач також покликається на п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якої стаття 45 Закону №1105-XIV містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких Фонд може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг.

Отже, позивач вважає, що доводи відповідача про те, що медичним висновком не підтверджена необхідність його лікування в іншому закладіохорони здоров`я є незаконним, оскільки кожен має свободу вибору місця, та способу лікування, а укладений договір з медичної установою з медичною установою є обов`язковим лише для сторін договору, у якому ОСОБА_1 стороною не є.

У поданій заяві позивач просить суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Станом на 31 березня 2025 року інших заяв по суті справи, а також додаткових доказів, клопотань з боку сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи наведені приписи КАС України, адміністративна справа вирішується судом 31.03.2025 в межах граничного строку, визначеного ст.258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Судом установлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що 05.03.2020 ОСОБА_1 (за посадою головний інженер) отримав виробничу травму на території ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» по вул. Матросова, 40 у смт. Голованівськ Голованіського району Кіровоградської області.

Відповідно до Акта спеціального розслідування нещасного випадку від 27.04.2020 (т.1 а.с.24-33), нещасний випадок, що спричинив тяжкі наслідки, який стався 05 березня 2020 року о 10 год. 00 хв. з ОСОБА_1 , 1990 р.н., головним інженером ТОВ ФІРМА «АГРОМОНТАЖНІК», на території ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» при виконанні потерпілим трудових (посадових) обов`язків, у тому числі у відрядженні, вважається таким, що пов`язаний з виробництвом, акт Н-1/П береться на облік ТОВ ФІРМА «АГРОМОНТАЖНІК».

В означеному Акті також зазначено, що швидка медична допомога госпіталізувала ОСОБА_1 до КНП «Голованівська ЦРЛ» Голованівської районної ради з діагнозом: Політравма, Струс головного мозку. Перелом верхньої та нижньої щелепи справа, перелом кісток носа, рвана рана верхньої та нижньої повіки справа, рвана рана бороди справа, параорбітальні гематоми, кровотеча з носових ході. Закрита травма грудної клітки, перелом ІV-VІІ ребер з обох сторін. Забій внутрішніх органів. Вивих обох кісток, передпліччя в правому ліктьовому суглобі, колото - рвана рана правого ліктьового суглоба. Розрив симфізу таза. Закритий відламковий перелом с/з правого стегна зі зміщенням відламків. Вивихи плюснових кісток правої стопи (т.1 а.с.30).

Після нещасного випадку, що стався 05.03.2020, позивач проходів первинне лікування виробничої травми у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №11 з 05.03.2020 до 25.03.20202, що підтверджується медичною документацією (т.1 а.с.124-207).

В подальшому, 25.03.2020 між ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ» (Виконавець) та ОСОБА_2 (Замовник) укладено договір №108523 про надання медичних послуг, відповідно до п. 1 якого Виконавець зобов`язується здійснювати постачання послуг з охорони здоров`я (також медичних послуг), зокрема, надавати кваліфіковане обстеження та/або лікування і медичний супровід ОСОБА_1 , а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги (т. 1 а.с.21).

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №1363.2020, позивачу (медичний дім «Odrex») з 30.03.2020 до 13.04.2020 проведено три хірургічні операції (т.2 а.с.2-3).

Надання позивачу медичної допомоги та лікування у період з 25.03.2020 17 година 28 хвилина (дата госпіталізації) до 22.04.2020 14 година 00 хвилин (дата виписки), що пов`язане з отриманою 05.03.2020 виробничої травми, підтверджується медичною документацією (т.2 а.с.1-175)

22 квітня 2020 року позивач виписаний з хірургічного відділення ТОВ «ДОМ МЕДИЦИНИ» (медичний дім «Odrex») до поліклініки за місцем проживання, що підтверджується випискою №1363.2020 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 (т. 1 а.с.19 - 20).

25 травня 2020 року між ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ» (Виконавець), ТОВ «ДОМ МЕДИЦИНИ» (Виконавець) та ОСОБА_2 (Замовник (Платник)) підписано акти виконаних робіт (поставлених послуг) по договору про надання медичних послуг №108523, відповідно до яких Виконавцем в повному обсязі та якісно поставлені послуги з охорони здоров`я за замовленням Замовника на користь ОСОБА_1 . Остаточна вартість наданих послуг склала: ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ» - 9130,00 грн; ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» - 241076,00 грн (т. 1 а.с.22, 23).

Відповідно до листа ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» (медичний дім «Odrex») на адресу Одеського міського відділення Фонду соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області від 05.03.2021 за № 175 надано перелік медичних послуг, які було надано пацієнту ОСОБА_1 ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» та ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ» в період з 25.03.2020 до 22.04.2020 на загальну суму 242131,00 грн (т. 1 а.с.11-18).

Відповідно до довідки МСЕК Серія 12 ААБ №729001 від 30.06.2021, позивачу встановлено 1 групу інвалідності групи «Б», причина інвалідності - трудове каліцтво (т.1 а.с.10).

23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області щодо відшкодування витрачених ним коштів на первинне лікування виробничої травми згідно з отриманими документами з лікарні у розмірі 250206,00 грн. (т.1 а.с.10).

Листом Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області від 26.03.2021 №Вих.03/911 ОСОБА_1 повідомлено, що постановою Одеського міського відділення від 15.10.2020 №1516/2501/2501.1 профінансовано витрати на медичну і соціальну допомогу, а саме: витрати на лікування, яке потерпілий проходив самостійно безпосередньо після настання нещасного випадку у КНП «Міська клінічна лікарня №11» на загальну суму 15233,92 грн.

У зазначеному листі також зазначено, що переведення до ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» на лікування відбулось за ініціативою позивача, а також відсутнє направлення від МКЛ №11 на лікування до ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» і повідомлення робочих органів Фонду про переведення позивача як хворого з підстав неможливості надання кваліфікованого лікування у закладі охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, а отже відсутні підстави для відшкодування витрат на лікування за період перебування у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» (т. 1 а.с.9).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у тому числі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, припиняються з 01.01.2023 шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Вказана постанова КМУ набрала чинності 01.01.2023.

З 01.01.2023 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень якого зазначене наступне: «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.».

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як зазначено у преамбулі Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2801-XII), кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя.

Основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості.

Відповідно до ст.6 Закону №2801-XII, кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, зокрема кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1105-XIV) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Частиною 1 статті 4 Закону №1105-XIV передбачено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону №1105-XIV, Виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

З огляду на ч.3 ст.8 Закону №1105-XIV, робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Зважаючи на п.2 ч.1 ст.9 Закону №1105-XIV, основними завданнями Фонду та його робочих органів є: надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

При цьому, в розумінні п.10 ч.1 ст.1 Закону №1105-XIV, страхові випадки за соціальним страхуванням від нещасних випадків нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

Частиною 2 статті 36 Закону №1105-XIV визначено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно з п.4 ч.7 ст.36 Закону №1105-XIV, страхові виплати складаються із страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону №1105-XIV, Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК. Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.

З огляду на п.1 ч.1 ст.47 Закону №1105-XIV, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Відповідно до ч.6 ст.47 Закону №1105-XIV, страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п.2 Розділу І Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 р. №18 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Положення №18) фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із аптечними закладами (постачальниками, виробниками), санаторно-курортними, реабілітаційними закладами (відділеннями), закладами охорони здоров`я державної та/або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

З огляду на п.4 Розділу ІІ Положення №18, підставою для фінансування витрат на лікарські засоби, вироби медичного призначення є висновок МСЕК про потребу потерпілого у такій допомозі.

Згідно з п.п.1, 2, 4 Розділу ІІІ Положення №18, підставою для фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування хронічного професійного захворювання за формами, наведеними у додатках до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності та потребу потерпілого у такій допомозі.

Фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим медичної допомоги у стаціонарах закладів охорони здоров`я (у тому числі спеціалізованих), реабілітаційних послуг у закладах охорони здоров`я (у тому числі спеціалізованих), санаторно-курортних, реабілітаційних закладах (відділеннях) та надання медичної допомоги в амбулаторних умовах під час тимчасової непрацездатності до встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках або одужання.

У разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати.

Рішення про відшкодування витрат потерпілим, законним представникам потерпілих, роботодавцям приймається протягом 10 днів з дня отримання всіх документів, що підтверджують їх витрати.

Частиною 1 статті 43 Закону №1105-XIV №1105-XIV визначено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Статтею 44 Закону №1105-XIV передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

При цьому, статтею 45 Закону №1105-XIV наведено вичерпний перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг.

Так, Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: 1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Пунктом 1.10 Розділу І Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, встановлено, що Управління (відділення) Фонду може відмовити у страховій виплаті потерпілому у випадках, передбачених статтею 45 Закону.

З аналізу зазначених норм судом встановлено, що страхові виплати сплачуються Фондом у разі настання страхового випадку, яким, зокрема, є нещасний випадок на виробництві. Початок страхових виплат законодавчо пов`язаний з датою встановлення професійного захворювання. Водночас, ч.6 ст.47 Закону №1105-XIV передбачена можливість виплати страхових виплат за минулий час за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

З оглядку на приписи Положення №18, фінансування витрат на лікування потерпілих здійснюється за наслідками страхового випадку. При цьому, пунктом 4 Розділу ІІІ Положення №18 передбачено відшкодування витрат потерпілим у разі самостійної оплати лікування.

Як встановлено судом, в Акті спеціального розслідування нещасного випадку від 27.04.2020 відображено, що нещасний випадок, що спричинив тяжкі наслідки, який стався 05 березня 2020 року о 10 год. 00 хв. з ОСОБА_1 , 1990 р.н., вважається таким, що пов`язаний з виробництвом

Відповідно до довідки МСЕК Серія 12 ААБ №729001 від 30.06.2021, ОСОБА_1 встановлено 1 групу інвалідності групи «Б», причина інвалідності - трудове каліцтво.

Водночас, у листі Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області від 26.03.2021 №Вих.03/911 не зазначено жодної підстави, що передбачена ст.45 Закону №1105-XIV для відмови у здійсненні страхових виплат.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що, позивач не дотримався обов`язків, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №1105-XIV, адже ст.45 Закону №1105-XIV не містить такої підстави для відмови у виплаті страхової виплати.

Суд зауважує, що не може бути обмежено право особи на здоров`я, звернення за медичною допомогою та вибір лікувального закладу й лікаря, враховуючи приписи Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»

Суд зазначає, що ст.45 Закону №1105-XIV містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких Фонд може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на лікування за період перебування у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» та ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ», Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначений Законом №1105-XIV, непропорційно та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з метою захисту прав позивача визнати протиправними дії Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області щодо відмови у відшкодуванні витрат на лікування за період перебування у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» та ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ».

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення понесених витрат на лікування виробничої травми у розмірі 250206,00 грн, суд зазначає таке.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у тому числі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, припиняються з 01.01.2023 шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Вказана постанова КМУ набрала чинності 01.01.2023.

З 01.01.2023 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень якого зазначене наступне: «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.».

Частиною 1 статті 4 Закону №1105-XIV (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що Уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Зважаючи на п.2 ч.1 ст.5 Закону №1105-XIV, основними завданнями уповноваженого органу управління та його територіальних органів є: здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.2, 4, 10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Суд враховує, що Одеським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області при розгляді заяви позивача не перевірено комплектності документів, доданих до заяви, та відповідності їх вимогам законодавства, не проведено арифметичної перевірки суми відшкодування витрат на лікування, тобто не вчинено усіх дій, пов`язаних з розглядом такої заяви.

При цьому, суд також враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правонаступником Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області.

Зважаючи на викладене, з метою поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2021 про відшкодуванні витрат на лікування за період перебування у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» та ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Водночас, суд наголошує на тому, що під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 відповідач не може відмовляти у її задоволенні з тих самих підстав, що були зазначені у листі Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області від 26.03.2021 №Вих.03/911 та зобов`язаний перевірити комплектність документів, доданих до заяви і відповідності їх вимогам законодавства, а також провести арифметичну перевірку суми відшкодування витрат на лікування.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок трудового каліцтва задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на лікування за період перебування у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» та ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2021 про відшкодуванні витрат на лікування за період перебування у ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» та ТОВ «ЦЕНТР МЕДИЦИНИ» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 28.09.2012, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65012.

Суддя Дмитро БАБЕНКО