Справа № 420/27021/24
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27021/24

Перша інстанція суддя Хлімоненкова М.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній установі «Центр пробації», а саме:

- визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 07 липня 2022 року включно у розмірі 30 000,00 грн за кожен місяць служби;

- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 07 липня 2022 року включно у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року частково задоволено позов, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року включно у розмірі 30 000,00 грн за кожен місяць служби;

- зобов`язано Державну установу «Центр пробації» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року включно у розмірі 30 000,00 грн за кожен місяць служби.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як додаткова винагорода, розміром 30000,00 грн, передбачена постановою КМУ № 168, не підлягала виплаті позивачу у межах спірних правовідносин.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду у даній справі.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу Державної установи «Центр пробації» № 57/к від 26 червня 2018 року «Про особовий склад», визначено по філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області по сектору ювенальної пробації м. Одеси Суворовського районного відділу, призначити капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-008113) на посаду старшого інспектора відділу з 01 липня 2018 року.

Згідно наказу Державної установи «Центр пробації» №45/к від 01 квітня 2019 року «Про особовий склад», визначено по філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області перемістити капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-008113), старшого інспектора сектору ювенальної пробації м.Одеси Суворовського районного відділу, 01 квітня 2019 року, на посаду старшого інспектора сектору ювенальної пробації м. Одеси.

Наказом Державної установи «Центр пробації» № 21/к від 09 січня 2023 року «Про особовий склад» звільнено за п. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-008113), старшого інспектора сектору ювенальної пробації м. Одеси філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, з 23 січня 2023 року.

У серпні 2024 року представник позивача звернувся до ДУ «Центр пробації» із адвокатським запитом від 09 серпня 2024 року щодо повідомлення чи здійснювалась ОСОБА_1 виплата додаткової винагороди, що визначена постановою КМ України від 28 лютого 2022 року № 168 з 24 лютого 2022 року по 23 січня 2023 року з наданням підтверджуючих документів.

Листом від 16 серпня 2024 року № 105/104-ЗПІ/11/Ян-24, ДУ «Центр пробації» за результатами розгляду адвокатського запиту від 09 серпня 2024 року повідомило адвоката позивача, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України від 28 лютого 2022 року №168, ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо виплати спірної додаткової винагороди у повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач мав право на отримання більшого розміру грошового забезпечення у спірному періоді, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - постанова КМУ № 168), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п. 1 постанови КМУ № 168 (в редакції постанови КМУ № 400 від 01 квітня 2022 року), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності бездіяльності Державної установи «Центр пробації» щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу без виплати додаткової винагороди, розміром 30 000,00 грн, передбаченої постановою КМУ № 168, за періоди проходження служби з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, апелянт зазначає, що позивач не має права на виплату додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови КМУ № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року), оскільки позивач не відповідає вимогам, які передбачені зазначеною нормою матеріального права, а саме: не несла службу в органах і установах зазначеної Служби, тобто не залучалася до участі в оперативних заходах, несення варти, у тому числі в нічний час, несення служби у наряді та інших заходах, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану; не входила до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.

Між тим, колегія суддів зазначає, що Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2023 року, у справі № 160/11851/22, сформовано висновок щодо застосування п. 1 постанови КМУ № 168, в аспекті зазначених доводів апеляційної скарги щодо працівників Державної установи «Центр пробації», яку надалі підтримано Верховним Судом й в інших справах за подібних обставин, зокрема у постановах Верховного Суду від 18 січня 2024 року (справа № 200/297/23), від 25 січня 2024 року (справа № 520/8343/22), від 21 березня 2024 року (справа № 160/12980/22), від 28 березня 2024 року (справа № 480/1364/23), від 25 квітня 2024 року (справа № 160/10532/22), від 25 липня 2024 року (справа № 400/1895/23).

Так, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2023 року (справа № 160/11851/22) надав оцінку схожим доводам ДУ «Центр пробації», який вважав, що право на отримання додаткової винагороди, відповідно до п. 1 постанови КМУ № 168, мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (зокрема і ДУ «Центр пробації»), які «несуть службу» в органах та установах зазначеної Служби.

При цьому, Верховним Судом зроблено висновок, що постанова КМУ № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Тому, застосовуючи сформований у подібних правовідносинах Верховним Судом підхід щодо застосування положень п. 1 постанови КМУ № 168, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач набув право на отримання додаткової щомісячної винагороди, розміром 30 000,00 грн, встановленої постановою КМУ № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року), за наслідком несення служби в установі, що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка» (Одеська область).

З іншого боку, щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем порушено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 233 КАС України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 233 КАС України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 1 ст. 233 КАС України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 233 КАС України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Між тим, згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, з аналізу вищевикладених норм права та хронології їхньої зміни вбачається, що станом на час існування спірних правовідносин, право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувалось будь-яким процесуальним строком.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01 липня 2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, обмежено право на звернення до суду для вирішення трудового спору тримісячним строком.

Між тим, з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України, в редакції ЗУ № 2352-IX від 01 липня 2022 року, можливе тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Тобто, до 19 липня 2022 року строк звернення з позовом до суду про стягнення заробітної плати не був обмежений будь-яким строком.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року, яку залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, у зразковій справі № 260/3564/22.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення грошового забезпечення за період служби, який тривав до 19 липня 2022 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу «Центр пробації».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян