Справа № 520/7388/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання забезпечення позову

31 березня 2025 року справа № 520/7388/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вимогами про: 1) визнання незаконними та скасувати дії та рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації ОСОБА_1 від 25.02.2025 року у тому числі будь-які відповідні мобілізаційні розпорядження, що стали підставою для призову; 2) визнання недійсним (у разі фактичного існування) наказу про мобілізацію ОСОБА_1 , який не був доведений до його відома та не наданий на адвокатський запит; 3) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 видати та передати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії документів, які стосуються: висновку (довідки) військово-лікарської комісії про придатність чи непридатність до військової служби; офіційного наказу про мобілізацію; повісток (якщо вони були належним чином оформлені); 4) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відповідні відомості до баз даних військового обліку про те, що ОСОБА_1 не пройшов належної процедури військово-лікарської комісії та що його релігійні переконання вимагають розгляду права на альтернативну (невійськову) службу, - з урахуванням норм Конституції України, законів та міжнародних зобов`язань України.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просив суд заборонити Військовій частині НОМЕР_1 , де наразі знаходиться заявник, призначати або примушувати ОСОБА_1 до проходження служби на будь-яких посадах у Збройних Силах України або інших військових формуваннях, що вимагають носіння, використання чи обслуговування зброї, бойових завдань чи навчань із застосуванням зброї, а також заборонити залучати його до будь-яких військових дій до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Вирішуючи юридичну долю указаного процесуального документа, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Статтею 152 КАС України встановлено зміст та форму заяви про забезпечення позову, а саме: заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" №5076-VI від 05.07.2012 (далі по тексту Закон України №5076-VI).

Частиною десятою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд установив, що цей процесуальний документ надійшов до суду засобами поштового зв"язку та підписаний від імені ОСОБА_1 представником - адвокатом Олександром Студенцовим із явним та очевидним застосуванням механічних засобів відтворення власноручного підпису факсиміле.

На факсиміле накладено печатку адвоката.

Суд відмічає, що згідно з ч.3 ст.207 Цивільного кодексу України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Однак, оскільки положення ст.207 Цивільного кодексу України є незастосовними до відносин з приводу оформлення процесуальних документів в адміністративній справі, норми КАС України передбачають можливість підписання відповідних процесуальних документів або власноручним особистим фізичним підписом громадянина, або шляхом проставлення кваліфікованого електронного підпису, а факсиміле за суттю та природою є виключно копією відтворення графічного зображення підпису особи (а не дійсним проявом вільної внутрішньої волі особи), то суд не знаходить підстав для кваліфікації заяви про забезпечення позову у якості такої, що містить власноручний підпис представника - адвоката Студенцова О.О.

Суд констатує, що звернення до суду передбачає, зокрема надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи на уповноваження певної особи на представництво та відображенні такої волі у проставленому на заяві власноручному підписі. Зазначене дає змогу суду виключити будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого волевиявлення на звернення до суду з відповідною заявою.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заява про забезпечення позову скріплена власноручним підписом уповноваженої особи заявника.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховний Суд від 05.06.2018 у справі № 826/811/17 та від 26.06.2019 у справі № 620/3858/18, в яких Верховний Суд дійшов висновку, що надіслані на адресу суду процесуальні документи, які підписані з використанням факсиміле, не можуть вважатися такими, що підписані відповідним заявником.

Також Верховний Суд у постанові від 31.01.2025р.по справі №320/42973/23 зазначив "...альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи з використанням підсистеми «Електронний суд». Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 16 лютого 2022 року у справі №640/19572/21 від 23 лютого 2022 року у справі №520/15776/21......Оскільки позовна заява ОСОБА_1 подана до окружного суду саме у паперовій (письмовій) формі, що не було спростовано в ході розгляду справи, то вона мала б містити саме власноручний підпис особи, яка її подала."

Суд звертає увагу на те, що оскільки процесуальним законодавством не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, то подання відповідних заяв із використанням факсимільного відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 640/5124/19, яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України врахована судом у спірних правовідносинах.

Таким чином, заяву про забезпечення позову підписано особою, яка не має права її підписувати, що не відповідає п. 5 ч. 1 ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також заява про забезпечення позову не містить доказів сплати судового збору, що не відповідає ч. 4 ст. 152 КАС України і є окремою і самостійною підставою для її повернення без розгляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 150, 151, 152, 154, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача про забезпечення позову - повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко