Справа № 460/287/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 року м. Рівне №460/287/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №12 від 17.12.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Рівненській ветеринарній станції з 01.04.1983 до 01.06.1983 року, період роботи згідно довідки від 18.02.1994 року № ИК-305/37 в розмірі 3 роки 4 місяці 19 днів, та період роботи з 01.10.2024 по 30.11.2024 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що 12.12.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися відповідачем, яким рішенням від 17.12.2024 відмовлено у її задоволенні з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу (31 рік). Позивач таке рішення вважає протиправним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення, а також вказує. що наявність у нього необхідного страхового стажу підтверджується документами, доданими до заяви від 12.12.2024. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 14 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подання відзиву скористався. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що ним за принципом екстериторіальності розглядалася заява позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням №12 від 17.12.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.04.1983 по 01.06.1983 у зв`язку з недоліками заповнення трудової книжки позивача, період роботи з 01.10.2024 по 30.11.2024 та згідно довідки від 18.02.1994 №ИК-305/37 у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків. Таким чином, станом на дату звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача становить 27 років 8 місяців 25 днів, що є недостанім для призначення пенсії за віком. З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги залишити без задоволення.

Позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтримав позовні вимоги.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав аналогічних зазначеним у відзиві.

Суд зазначає, що згідно частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.12.2024 звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням відповідача від 17.12.2024 №12 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що вік заявника становить 60 років 6 місяців 21 день (за необхідних - 60 років). Страховий стаж 27 років 8 місяців 25 днів (за необхідних - 31 рік). Результати розгляду документів, доданих до заяви за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.04.1983 по 01.06.1983 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки даний період передує даті заповнення трудової книжки - 01.04.1984, тому для зарахування до страхового стажу необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів; період роботи згідно уточнюючої довідки від 18.02.1994 №ИК-305/37, оскільки відповідно до п.6 постанови КМУ під 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС та/або довідками правоохоронних органів і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів. прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку). У разі відсутності документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні може бути встановлено в судовому порядку. Робота засуджених підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Період роботи з 01.10.2024 по 30.11.2024, оскільки в індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. З огляду на відсутність необхідного страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає стаття 24 Закону №1058-ІV.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Досягнення позивачем пенсійного віку сторонами не оспорюється. Натомість спірним є наявність у нього необхідного страхового стажу (31 рік).

Як встановлено судом зі змісту спірного рішення відповідача, до страхового стажу позивача зараховано 27 років 8 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення йому пенсії за віком на умовах ст. 26 Закону №1058.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.04.1983 по 01.06.1983 у зв`язку з недоліками заповнення трудової книжки позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 01.04.1984) підтверджується, що позивач:

- запис №1 від 01.04.1983 - зарахований на посаду старшого ветфельдшера у Рівненську ветеринарну станцію (наказ №24 від 01.04.1983);

- запис №2 від 01.06.1983 звільнений з роботи у зв`язку з службою в лавах Радянської армії (наказ №35 від 31.05.1983).

Вказані записи є чіткими, послідовними, виправлень не містять, спосіб внесення записів у трудову книжку позивача за період його трудової діяльності не дає підстав вважати суду, що мали місце будь-які неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача.

Суд погоджується з доводами відповідача, що дата заповнення трудової книжки позивача не відповідає даті першого запису у ній, а саме перший запис датований 01.04.1983, дата заповнення книжки 01.04.1984.

Поряд з цим, суд зауважує таке.

Факт неправильного внесення дати заповнення трудової книжки на титульній сторінці у трудовій книжці позивача не може покладати на позивача тягар додаткової відповідальності за можливі недоліки у веденні кадрової документації допущені роботодавцем, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відтак, позивач, як найманий працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує у даній справі.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, період роботи позивача з 01.04.1983 по 01.06.1983 протиправно не був зарахований до страхового стажу позивача, а тому підлягає зарахуванню.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 01.10.2024 по 30.11.2024 та згідно довідки від 18.02.1994 №ИК-305/37 до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону № 1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Пунктом 7 частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV, передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Отже, за змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 01.04.1984) підтверджується, що позивач в період з 01.04.2024 переведений сторожем до Рівненського регіонального управління мережею АЗС ПАТ «Укрнафта» (запис №14) .

З огляду на викладене, період трудової діяльності позивача з 01.10.2024 по 30.11.2024 має бути зарахований до страхового стажу останнього, що відповідачем протиправно зроблено не було.

Щодо не зарахування періоду відбування покарання до стажу позивача, варто зауважити наступне.

В період відбування позивачем покарання в колонії-поселенні порядок та підстави зарахування цього періоду до трудового стажу регулювались нормами чинного на той час Виправно-трудового кодексу України.

Згідно абзацу 6 статті 50 Виправно-трудового кодексу України, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Положеннями статті 33 цього Кодексу було встановлено, що при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки засудженим, які відбули покарання в колоніях-поселеннях усіх видів, суд за спільним клопотанням органу, який відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів може включити час їх роботи в колоніях-поселеннях до загального трудового стажу.

Включення за рішенням суду час роботи засуджених осіб в колоніях-поселеннях до їх загального трудового стажу є випадком, який спеціально передбачений в законі, в розуміння абзацу 6 статті 50 Виправно-трудового кодексу України.

Рішенням (постановою) Устинівського районного народного суду Кіровоградської області від 16 лютого 1994 року включено до загального трудового стажу ОСОБА_1 час його роботи у колонії-поселенні за 3 роки 4 місяці 19 днів, що підтверджується довідкою МВС України від 18.02.1994. Вказане рішення суду набрало законної сили. Підстави для його невиконання органом, що призначає пенсію, відсутні.

05.11.1991 року був прийнятий Закону України «Про пенсійне забезпечення», введений в дію 01.01.1992 року.

Відповідно до положень цього Закону та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637, до стажу роботи зараховується, зокрема, робота в`язнів за умови сплати страхових внесків, а сама робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Представником позивача було зроблено численні запити до Державного архіву Кіровоградської області, ГУ ПФУ в Кіровоградській області та до ГУ ДПС в Кіровоградській області з метою отримати інформацію про сплату страхових внесків за ОСОБА_1 в період відбування ним покарання в колонії-поселенні після 01.01.1992 року, однак такої інформації віднайти не вдалося, що підтверджується відповідями на адвокатські запити, доданими до позову.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, підтвердження довідкою МВС роботи позивача у період відбування покарання та зауваження у такій довідці про зарахування такого періоду до трудового стажу позивача, а також покладення обов`язку по сплаті страхових внесків та відповідальності за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом на страхувальника, суд зазначає, що період відбування покарання позивачем згідно довідки від 18.02.1994 №ИК-305/37 пенсійним органом протиправно не було зараховано до стажу позивача, а тому підлягає зарахуванню.

За наслідками розгляду справи по суті, судом встановлено, що станом на дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком (12.12.2024) страховий стаж позивача (з урахуванням спірних періодів) становив більше 31 року, що є необхідною умовою для призначення пенсії за віком на умовах ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на те, що рішення відповідача від 17.12.2024 №12 прийняте з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу, що спростовується вищенаведеним, то суд дійшов висновку, що таке рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки дотримання позивачем інших умов для призначення пенсії за віком не є спірним, то суд зазначає, що похідна вимога про повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії від 12.12.2024, з урахуванням спірних періодів трудової діяльності також підлягає задоволенню.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 968,96грн, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу в сумі 4000грн, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

Відповідно до підпункту 1-5 до статті 134 КАС України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою розподілу судових витрат позивач повинен подати до суду детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

В обґрунтування понесених витрат до матеріалів справи позивачем подано договір про надання правничої допомоги №188/24 від 23.12.2024, акт приймання-передачі від 08.01.2025.

Відповідно до наданого акту адвокатом проведена наступна робота: надання первинної консультації - 1000,00грн.; підготовка процесуальних документів - 3000,00грн

Як слідує з наведеного, позивачу надані адвокатом послуги на загальну суму 4000,00грн.

Суд зазначає, що нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. "Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах". Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Данілов проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як зазначено у частині 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18, від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, у сукупності із фактичними обставинами справи, встановленими у ході розгляду справи, суд зазначає про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №12 від 17.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Рівненській ветеринарній станції з 01.04.1983 до 01.06.1983, період роботи згідно довідки від 18.02.1994 № ИК-305/37 в розмірі 3 роки 4 місяці 19 днів, та період роботи з 01.10.2024 по 30.11.2024 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 968,96грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень, 96 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 березня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., 79016, ЄДРПОУ/РНОКПП 13814885)

Суддя Т.О. Комшелюк