Справа № 520/32883/24
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 р. №520/32883/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі -відрповідач 2), у якій позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1.визнати протиправною бездіяльність відповідачів: Пенсійного фонду України у Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та здійснення виплати такої пенсії;

2. скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №10 від 06.12.2024;

3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-VIII, починаючи з 16.02.2024 з визначенням розміру пенсії згідно наданої довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 13.02.2024 № 2000-0604-8/26161 про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум;

4. стягнути з відповідачів: Пенсійного фонду України у Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. на р/р: IBAN: НОМЕР_2 , МФО банку: 305299, ПриватБанк, рахунок отримувача: 8389, РНОКПП отримувача: НОМЕР_1 , про що видати виконавчий лист.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням перевести її з 16.02.2024 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", обчисливши таку пенсію на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 13.02.2024 № 2000-0604-8/26161 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. У відповідь на своє звернення та адвокатські запити представника позивача, відповідач надавав такі відповіді, що «Резолютивною частиною рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року по справі №520/7037/24, яке набрало законної сили 29 липня 2024 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, та не зарахування до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Кочетоцької селищної ради з 01.07.2002 по 16.11.2010. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві №40 від 23 лютого 2024 року. У зазначеному рішенні суду будь-які інші зобов`язання відсутні. … вищезазначене рішення суду є нечітким за змістом щодо визначеності рішення та незрозумілим для здійснення його виконання». Звертає увагу, що на сьогоднішній день ОСОБА_2 досі не переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", так як Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не виконує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року по справі №520/7037/24, наполягаючи на тому, що його не зобов`язано судом переводити позивача на інший вид пенсії.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

30.12.2024 від відповідача 1 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що викладені позивачем позовні вимоги є безпідставними та такими, що не грунтуються на нормах діючого законодавства.

07.02.2025 від відповідача 2, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що оскільки з 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493, згідно якого посада селищного голови Кочетоцької селищної ради віднесена до категорій посадових осіб місцевого самоврядування , а не до відповідних категорій державних службовців.

31.12.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що стаж роботи з 01.07.2002 року по 16.11.2010 (8 років 4 місяці 16 днів), коли ОСОБА_1 працювала в Кочетоцькій селищній раді на посаді селищного голови рішенням Харківського окружного адміністративного суду № 520/7037/24 від 03.06.2024 року було визнано таким, що підлягає до зарахування до стажу державної служби, а також визнано дії відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) протиправними щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ, та незарахування до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Кочетоцької селищної ради з 01.07.2002 року по 16.11.2010 року. Також зазначає, що ОСОБА_1 було звільнено з державної служби ще 31.08.2023 року, 13.02.2024 року видано спірну у цій справі довідку № 2000-0604-8/26161 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, ще 16.02.2024 року позивач звернулася до відповідача зі заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, тобто задовго до внесення змін до Порядку №622, а тому реалізація права особи мала здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження нею волевиявлення у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень), а розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом. Вважає, що, якщо довідка Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 13.02.2024 № 2000-0604-8/26161 про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), видана ОСОБА_1 , відповідає за формою і змістом Постанові №622 (до внесення змін), Постанові №1-3, то така довідка підлягала врахуванню при обчисленні позивачу пенсію за Законом України «Про державну службу».

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 09.12.2024 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачці строк десять календарних днів для усунення недоліків.

Ухвалою від 16.12.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 23.01.2025 суд прийняв до розгляду уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 23.01.2025 суд клопотання представника позивачки про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до участі у справі в якості співвідповідача задовольнив; залучив до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Оскільки 06.12.2024, 13.12.2024 суддя перебувала у щорічній відпустці, у період з 26.12.2024 по 17.01.2025 суддя перебувала на лікарняному, у період з 10.02.2025 по 14.02.2025 суддя була слухачкою семінару, який проводився Національною школою суддів України, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки, лікування та навчання.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком з 17.10.2017 року згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В період з 01.07.2002 року по 16.11.2010 року позивачка працювала в Кочетоцькій селищній раді на посаді селищного голови, їй було присвоєно 12 ранг державного службовця та була прийнята присяга посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.09.1978.

Позивач працювала в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області на посаді головного спеціаліста відділу надання житлових субсидій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг з 16.02.2023 до 31.08.2023.

Відповідно до довідки відповідача 1 від 13.02.2024 № 2000-0604-8/26161 заробітна плата за відповідною посадою станом на лютий 2024 року складає: посадовий оклад 17782,50 грн., надбавка за ранг 500,00 грн., надбавка за вислугу років 5334,75 грн., всього 23617,25 грн.

16.02.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Харківській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням від 23.02.2024 № 40 відмовило у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу з тих підстав, що з 04.07.2001 року набрав чинності Закон України від 07.06.2001 року №2493-ІІІ Про службу в органах місцевого самоврядування, згідно якого посада селищного голови Кочетоцької селищної ради віднесена до категорій посад в органах місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 520/7037/24 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, та незарахування до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Кочетоцької селищної ради з 01.07.2002 року по 16.11.2010 року. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві № 40 від 23 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

23.09.2024 позивачка звернулась із зверненням до відповідача 1 щодо переходу з 16.02.2024 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Листом від 15.10.2024 відповідач 1 повідомив, що вище зазначене рішення суду є незрозумілим для виконання та Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано заяву про роз`яснення рішення суду.

Представник позивачки звернувся із адвокатським запитом від 28.11.2024 щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 520/7037/24.

Листом від 28.11.2024 відповідач 2 повідомив, що резолютивною частиною рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 520/7037/24, яке набрало законної сили 29 липня 2024 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, та незарахування до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Кочетоцької селищної ради з 01.07.2002 року по 16.11.2010 року. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві № 40 від 23 лютого 2024 року. У зазначеному рішенні суду будь-які інші зобов`язання відсутні. Оскільки вищезазначене рішення суду є нечітким за змістом щодо визначеності рішення та незрозумілим для здійсненння його виконання, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до Харківського окружного адміністративного суду подано заяву про роз`яснення рішення суду. Станом на теперішній час роз`яснення пішення Харківського окружного адміністративного суду не надходило.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 у справі № 520/7037/24 заяву про роз`яснення судового рішення залишено без задоволення.

Рішенням від 06.12.2024 № 40 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу з тих підстав, що з 04.07.2001 року набрав чинності Закон України від 07.06.2001 року №2493-ІІІ Про службу в органах місцевого самоврядування, згідно якого посада селищного голови Кочетоцької селищної ради віднесена до категорій посад в органах місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.

Позивачка, вважаючи бездіяльність Пенсійного фонду України у Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не переведення позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та здійснення виплати такої пенсії протиправною, звернулася до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України Про державну службу №3723-XI від 16 грудня 1993 року (далі по тексту Закон України №3723-XI).

Закон України Про державну службу №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі по тексту - Закон України №889-VIII) набрав чинності 01.05.2016, пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.

Статтею 46 Закону № 889-VII визначені особливості стажу державної служби, у пункті 4 частини другої якої зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за період роботи (служби) до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі Порядок № 283) цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі - Порядок № 229), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Суд враховує, що як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та пункту 4 Порядку № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований, як стаж державного службовця, є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у період з 01.07.2002 по 16.11.2010 займала посаду голови Кочетоцької селищної ради.

Інформація про періоди роботи позивачки з 01.07.2002 по 16.11.2010 міститься у трудовій книжці позивачки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 520/7037/24 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, та незарахування до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Кочетоцької селищної ради з 01.07.2002 року по 16.11.2010 року; скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві № 40 від 23 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.12.2024 має номер «№40», а не «№10», як помилково зазначено у позовній заяві.

Таким чином, ураховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №40 від 06.12.2024 є необґрунтованим та не може вважатись прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №40 від 06.12.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ураховуючи обставини того, що оскаржувана позивачкою бездіяльність відповідачів: Пенсійного фонду України у Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та здійснення виплати такої пенсії має свій вираз у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №40 від 06.12.2024 про відмову в переведенні позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", то належним способом захисту порушених прав позивачки є саме скасування такого рішення, у зв`язку з чим у задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.

Також суд зазначає, що в даній справі відмова у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" була винесена Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, то вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є необґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги звернуті до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-VIII, починаючи з 16.02.2024 з визначенням розміру пенсії згідно наданої довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 13.02.2024 № 2000-0604-8/26161 про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Прийняття рішення про переведення належить до повноважень відповідача.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ураховуючи викладені вищі обставини, з метою належного захисту прав позивача в цій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2024 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та подані документи, з урахуванням висновків суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо видачі виконавчого листа, суд зазначає, що в даному випадку приписами КАС України не передбачено вирішення питання щодо складання виконавчого листа разом із розглядом справи по суті. Натомість в даному випадку виконавчий лист складається після набрання рішенням суду законної сили.

Оскільки детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті рішення суду, то інші доводи сторін, що наведені у заявах по суті справи, окремій оцінці не підлягають, адже не впливають на правильність розв`язання спору по суті.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлени статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

VIІ. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 29.11.2024 підтверджується сплата позивачкою судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 року судовий збір за подання позову до адміністративного суду немайнового характеру, який подано фізичною особою, підлягає сплаті в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем було подано дану позовну заяву через систему "Електронний суд".

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в частині 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 24-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №40 від 06.12.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2024 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та подані документи, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання:, АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження: 61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх, .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м.Київ, 04053; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.03.2025.

Суддя О.В. Пасечнік