Справа № 520/6877/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 р. Справа № 520/6877/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2024, (головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В.) по справі № 520/6877/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 третя особа: Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати старшому солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» із розрахунку 100 000,00грн. на місяць, за періоди перебування на лікуванні після отриманого поранення та за періоди перебування у відпустці для лікування за висновками Військово-лікарських комісій: з 24.03.2022 року по 30.04.2022 року включно, з 01.08.2022 року по 21.08.2022 року включно, з 23.08.2022 року по 31.08.2022 року включно, з 01.01.2023 року по 03.03.2023 року включно, з 16.03.2023 року по 14.04.2023 року включно, з 29.06.2023 року по 08.07.2023 року включно, з 28.08.2023року по 11.09.2023 року включно, з 01.12.2023 року по 01.02.2024 року включно, додаткової винагороди у розмірі 20100,00грн. після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні щомісячно, грошового забезпечення в повному обсязі протягом двох місяців з моменту зарахування ОСОБА_1 в розпорядження командира.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого та пункту першого зі знаком один постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» із розрахунку 100000,00грн. на місяць за періоди перебування на лікуванні після отриманого поранення та за періоди перебування у відпустці для лікування за висновками Військово-лікарських комісій: з з 24.03.2022 року по 30.04.2022 року включно, з 01.08.2022 року по 21.08.2022 року включно, з 23.08.2022 року по 31.08.2022 року включно, з 01.01.2023 року по 03.03.2023 року включно, з 16.03.2023 року по 14.04.2023 року включно, з 29.06.2023 року по 08.07.2023 року включно, з 28.08.2023року по 11.09.2023 року включно, з 01.12.2023 року по 01.02.2024 року включно, грошового забезпечення в повному обсязі протягом двох місяців з моменту зарахування ОСОБА_1 в розпорядження командира, додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн. після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні щомісячно .

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

- стягнути з відповідачів по справі військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00грн.

- стягнути з відповідачів по справі військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги в розмірі 30 000,00 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що отримав поранення під час захисту Батьківщини, проте під час його перебування на лікуванні відповідачем не в повному обсязі виплачено грошове забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за періоди з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 13.02.23, з 14.02.23 по 03.03.22, з 16.03.23 по 14.04.23, з 29.06.23 по 08.07.23, з 28.08.23 по 11.09.23, з 01.12.23 по 26.12.23, з 26.12.23 по 01.02.23.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за періоди з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 13.02.23, з 14.02.23 по 03.03.22, з 16.03.23 по 14.04.23, з 29.06.23 по 08.07.23, з 28.08.23 по 11.09.23, з 01.12.23 по 26.12.23, з 26.12.23 по 01.02.23 у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. за періоди з 01.06.23 по 28.06.23, з 09.07.23 по 27.08.23, з 12.09.23 по 22.09.23.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. за періоди з 01.06.23 по 28.06.23, з 09.07.23 по 27.08.23, з 12.09.23 по 22.09.23, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове , яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог в частині періодів з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 31.12.22 , не врахував , що додаткова грошова винагорода за ці періоди виплачена позивачу у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.

Щодо періодів з 01.01.23 по 13.02.23, з 14.02.23 по 03.03.22, з 16.03.23 по 14.04.23, з 29.06.23 по 08.07.23, з 28.08.23 по 11.09.23, з 01.12.23 по 26.12.23, з 26.12.23 по 01.02.23 зазначає, що вони не підтверджені належними медичними документами, а саме довідками ВЛК, які б містили період коли саме позивач перебував на лікуванні та що саме ці поранення отримані внаслідок захисту Батьківщини, а не а у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.

Позивач подав відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення без змін, оскільки вважає дане рішення суду в цій частині законним та обґрунтованим.

ОСОБА_1 не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції його в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивач вважає, що належним захистом його прав буде покладення зобов`язання на відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Також наполягає на необхідності виплати йому моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн та компенсації витрат на оплату правової допомоги в розмірі 30 000,00 гривень.

До того ж, просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення в повному обсязі протягом двох місяців з моменту зарахування позивача в розпорядження командира.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Жигилій С.П., Перцова Т.С.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Жигилія С.П., Перцової Т.С., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Мельнікова Л.В.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Присяжнюк О.В.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 26.02.2022 року призваний до Збройних Сил України за мобілізацією, зарахований до списків особового складу гранатометником 3 відділення 3 аеромобільно - десантного взводу 2 аеромобільно - десантної роти військової частини НОМЕР_1 та обіймає посаду стрілець стрілецького відділення, стрілецького взводу, стрілецької роти, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №56 від 26.02.2022. (а.с.8)

24.03.2022 року під час проходження військової служби та безпосередньої участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеку і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в районі ведення бойових дій, позивач отримав вогнепальне поранення правого передпліччя (а.с. 10).

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні:

- 24.03.2022 у КНП " Міська лікарня № 1" Краматорської міської ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 287 (а.с. 11).

- з 26.03.2022 по 27.03.2022 у ВМКЦ ЦР, що підтверджується перевідним епікризом №2893 (а.с. 12,13).

- 27.03.2022 по 22.04.2022 у КНП "Хмельницька міська лікарня" ХМР, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1195, Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3183 (а.с. 14,15).

22.04.2022 військово-лікарською комісією КНП "Хмельницька міська лікарня" ХМР, видано позивачу довідку № 154 від 22.04.2022 року, та встановлено: поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує лікування/реабілітації/ в КПП "Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни" ХОР терміном 15 календарних днів. (а.с. 16).

- з 22.04.2022 по 26.05.2022 у "Хмельницькому обласному госпіталі ветеранів війни" ХОР, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 886 (а.с. 17).

26.05.2022 військово-лікарською комісією КНП "Хмельницька міська лікарня" ХОР, видано довідку № 87 від 26.05.2022 року, та встановлено: поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує відпуски за станом здоров`я терміном 30 календарних днів. (а.с. 18).

- з 29.06.2022 по 01.07.2022 у ВМКЦ ПР, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 7132 та направлено для подальшого лікування переведений до ДУ ІНПН НАМН України (а.с. 19).

-з 01.07.2022 по 18.07.2022 у ДУ ІНПН НАМН України, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1293 (а.с. 20).

З 03.07.2022 року позивач увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 183 від 03.07.2022 року.

З 18.07.2022 по 21.07.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ПР, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 7923 (а.с. 21).

20.07.2022 військово-лікарською комісією ВЧ НОМЕР_3 , видано позивачу довідку № 566 від 20.07.2022 року, та встановлено: поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує відпуски за станом здоров`я терміном 30 календарних днів. (а.с. 22).

З 23.08.2022 по 05.09.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ "Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни", що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1572 та направлено у ВЧ НОМЕР_4 для вирішення питання про направлення на ВЛК (а.с. 23).

15.09.2022 позивач був оглянутий військово-лікарською комісією ВЧ НОМЕР_5 , видано довідку № 4373 від 15.09.2022 року, та встановлено: поранення, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини. На підставі статті 36Б, 75В, 23В графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби, непридатний до служби в ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. (а.с. 24).

30.09.2022 позивач був оглянутий ОККП "Чернівецька обласна клінічна лікарня", видано довідку № 288 від 30.09.2022 року, та встановлено: травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини. Потребує відпуски за станом здоров`я терміном 30 календарних днів. (а.с. 25).

З 30.09.22 по 29.10.22 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується відпускним квитком №259 від 30.09.2022 (а.с. 26).

З 27.11.2022 року позивач направлений на лікування до ВМКЦ ПнР м. Харків, що підтверджується направленням № 587/3 від 27.11.2022 року (а.с. 27).

З 05.12.2022 по 03.03.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ ІНПН НАМН України, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2851,випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 673. Рекомендовано лікувальну відпустку з подальшим проходженням ВЛК. (а.с. 28,29).

З 15.03.2023 позивач був оглянутий гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_3 , видано довідку № 2153, та встановлено: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує відпуски за станом здоров`я терміном 30 календарних днів (а.с. 30).

З 16.03.23 по 14.04.23 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується відпускним квитком №139 від 16.03.2023 (а.с. 31).

З 29.06.2023 по 08.07.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ЦЛ Нововодолазької селищної ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4834 (а.с. 32).

З 18.08.2023 позивач був оглянутий ВЛК військової частини НОМЕР_6 , видано довідку № 4753/1 від 18.08.2023, та встановлено: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує реабілітації у військовій частині НОМЕР_4 . (а.с. 33).

З 28.08.2023 по 11.09.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП "ДОСРЦ "Солоний ліман", що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2562 (а.с. 34-35).

З 21.09.2023 року позивач був оглянутий ВЛК військової частини НОМЕР_6 , видано довідку № 6039/1 від 21.09.2023 року, та встановлено: поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Непридатний до служби у ДШВ. Обмежено придатний до військової служби. (а.с. 36).

З 27.09.2023 Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою серія 12 ААВ № 317837. (а.с. 40).

27.09.2023 позивачу визначено ступінь втрати працездатності та встановлено що поранення, так пов`язане з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серія 12 ААА № 053163. (а.с. 41)

З 01.12.2023 по 26.12.2023 та з 26.12.2034 по 01.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ ІНПН НАМН України, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 4860 та № 5261. Рекомендовано лікувальну відпустку з подальшим проходженням ВЛК (а.с. 37-38).

Позивачу здійснювалась виплата додаткової винагороди за наступні періоди.

02.06.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за травень 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 599.

16.06.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду за травень 2022 р., призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 599, у розмірі 98 500,00 грн., з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

02.07.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за червень 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 808.

22.07.2022 та 01.08.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду за червень 2022, призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 808, у розмірі 98 500,00 грн. (29 550,00 грн. + 68 950,00 грн.), з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

03.08.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди, за червень та липень 2022 із розрахунку 30 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 970.

22.08.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду червень та липень 2022, призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 970, у розмірі 29 550 грн., з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

19.06.2023 позивачу призначена доплата із розрахунку 100 000 грн, із врахуванням раніше оплачених коштів із розрахунку 30 000 грн на місяць за період з 1 по 21 липня 2022 року), що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 806.

21.06.2023 позивачу виплачено недоплачену частину додаткової винагороди за період з 1 по 21 липня 2022 року у розмірі 46 708,07 грн, з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

03.09.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за серпень 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1025.

26.09.2022 та 29.09.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду за серпень 2022, призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 1025, у розмірі 98 500,00 грн. (68 950,00 грн + 29 550,00 грн), з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

03.10.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за вересень 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1136.

31.10.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду за вересень 2022 р., призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 1136, у розмірі 98 500,00 грн, з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

03.11.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1358.

21.11.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду за жовтень 2022 р., призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 1358, у розмірі 98 500,00 грн., з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

03.12.2022 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за листопад 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1624.

20.12.2022 позивачу виплачено додаткову винагороду за листопад 2022 р., призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 1624, у розмірі 98 500,00 грн, з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

03.01.2023 позивача зараховано до списків про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 із розрахунку 100 000 грн, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 24.

24.01.2023 позивачу виплачено додаткову винагороду за грудень 2022, призначену наказом ВЧ НОМЕР_1 № 24, у розмірі 98 500,00 грн, з урахуванням податків, що підтверджується відомістю зарахувань заробітної плати позивача.

Позивач, вважаючи, що відповідачами протиправно, у період з 24.03.2022 по 30.04.2022 , з 01.08.2022 по 21.08.2022, з 23.08.2022 по 31.08.2022 , з 01.01.2023 по 03.03.2023 , з 16.03.2023 по 14.04.2023 , з 29.06.2023 по 08.07.2023, з 28.08.2023 по 11.09.2023 , з 01 .12. 2023 по 01.02. 2024 , не виплачено додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168, а також додаткову винагороду у розмірі 20 100,00 грн. після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні щомісячно, грошового забезпечення в повному обсязі протягом двох місяців з моменту зарахування ОСОБА_1 в розпорядження командира., звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов та виходячи за межі позовних вимог за період з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 13.02.23, з 14.02.23 по 03.03.22, з 16.03.23 по 14.04.23, з 29.06.23 по 08.07.23, з 28.08.23 по 11.09.23, з 01.12.23 по 26.12.23, з 26.12.23 по 01.02.23, суд першої інстанції виходив з того, що ВЧ НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та належне грошове забезпечення за період перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень за час виконання обов`язків військової служби - за періоди з 01.06.23 по 28.06.23, з 09.07.23 по 27.08.23, з 12.09.23 по 22.09.23.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції, виходив з того, що за періоди з 23.09.2023 по 26.09.2023, з 01.10.2023 по 28.11.2023, з 02.02.2024 по 14.02.2023 відповідачем виплачена додаткова винагорода у розмірі 20 100 грн., отже відсутні протиправні дії відповідача . До того ж, позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також відмовлено у відшкодуванні правових витратах через відсутність доказів на підтвердження виконання умов Договору про надання правової допомоги та відповідно оплати за надані за цим договором послуги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Згідно з п. 1 Постанови №168 (у редакції із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 217 від 07.03.2022, № 350 від 22.03.2022, № 400 від 01.04.2022, № 754 від 01.07.2022, № 793 від 07.07.2022, № 1066 від 27.09.2022, № 1146 від 08.10.2022, № 43 від 20.01.2023) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022), окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі - Окреме доручення № 912/з/29).

Згідно п. 7 Окремого доручення № 912/з/29, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку № 5).

Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн. за час цієї відпустки.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення №402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1.1 глави 1 розділу I Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 21.1 глави 21 розділу II Положення № 402, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Згідно з п. 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Відповідно до п. 21.5 глави 21 розділу II Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема, а) Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Колегія суддів враховує, що відповідач не заперечує та визнає факт отримання позивачем 24.03.2022 поранення, що пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується також довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 р. № 694/2680 (а.с. 10).

Внаслідок отриманого поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні у різних закладах охорони здоров`я безперервно з 24.03.2022 по 26.05.2022, з 29.06.2022 по 21.07.2022, з 23.08.2022 по 05.09.2022, з 05.12.2022 по 03.03.2023, з 29.06.2023 по 08.07.2023, з 28.08.2023 по 11.09.2023 з 01.12.2023 по 01.02.2024, що підтверджується медичними документами (а.с. 10 41).

Факт того, що поранення позивача, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби підтверджено довідками військово-лікарської комісії КНП "Хмельницька міська лікарня" ХМР, № 154 від 22.04.2022 року та № 87 від 26.05.2022 року , військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_3 , № 566 від 20.07.2022 року, Військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_5 № 4373 від 15.09.2022 , довідкою гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_3 , № 2153 від 15.03.2023.

Довідкою ОККП "Чернівецька обласна клінічна лікарня" № 288 від 30.09.2022 встановлено: травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини.

При цьому, у період з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 31.12.2022 позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення, в тому числі і грошова винагорода із розрахунку 100 000 грн. відповідно до Постанови КМУ №168, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 599 від 02.06.2022, № 808 від 02.07.2022, № 970 від 03.08.2022, № 806 від 19.06.2023,№ 1025 від 03.09.2022, № 1136 від 03.10.2022,№ 1358 від 03.11.2022, № 1624 від 03.12.2022, № 24 від 03.01.2023, а також відомостями зарахувань заробітної плати .

Отже зазначені докази спростовують висновки суду, щодо не виплати позивачу додаткової винагороди із розрахунку 100 000 грн. відповідно до Постанови КМУ №168 в період, який визначений судом під час виходу за межі позовних вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання протиправним та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за періоди з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 31.12.2022 року.

Щодо періодів з 01.01.2023 по 03.03.23, з 16.03.23 по 14.04.23, з 29.06.23 по 08.07.23, з 28.08.23 по 11.09.23, з 01.12.23 по 26.12.23, з 26.12.23 по 01.02.24 , колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у різних закладах охорони здоров`я безперервно з 01.01.2023 по 03.03.2023, з 29.06.2023 по 08.07.2023, з 28.08.2023 по 11.09.2023, з 01.12.2023 по 26.12.2023 та з 26.12.2034 по 01.02.2024, що підтверджується медичною документацією .

Довідками гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_3 від 15.03.2023, ВЛК військової частини НОМЕР_6 , № 4753/1 від 18.08.2023 встановлено: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Довідкою ВЛК військової частини НОМЕР_6 № 6039/1 від 21.09.2023 встановлено: поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

З 27.09.2023 Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою серія 12 ААВ № 317837.

27.09.2023 позивачу визначено ступінь втрати працездатності та встановлено що поранення, так пов`язане з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серія 12 ААА № 053163.

Таким чином, наявними в справі доказами підтверджується, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (травмою, каліцтвом) що пов`язане як із захистом Батьківщини так і з проходженням військової служби у періоди з 01.01.2023 по 13.02.2023, з 14.02.2023 по 03.03.2023, з 29.06.2023 по 08.07.2023, з 28.08.2023 по 11.09.2023, з 01.12.2023 по 26.12.2023 та з 26.12.2034 по 01.02.2024 року.

Окрім цього з 16.03.23 по 14.04.23 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується відпускним квитком №139 від 16.03.2023.

При цьому, у спірний період позивачу взагалі не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення, в тому числі і грошова винагорода відповідно до Постанови КМУ №168.

Пункт 1 Постанови №168 встановлює дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до пп. В п. 21.5 глави 21 розділу II Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема, в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті «а» цього пункту.

Аналіз норми абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168 дозволяє зробити висновок, що для нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень передбачене за таких умов:

а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як зазначив Верховний суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 року у справі 822/220/18, «…з огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.

…Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення».

Колегія суддів зазначає, що відповідачем жодним чином не спростовано невиплату позивачу додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн., за період його лікування після поранення, як це передбачено Постановою №168, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення в цій частині позову , визнавши протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01.01.2023 по 13.02.2023, з 14.02.2023 по 03.03.2023, з 29.06.2023 по 08.07.2023, з 28.08.2023 по 11.09.2023, з 01.12.2023 по 26.12.2023 та з 26.12.2034 по 01.02.2024 року також 16.03.23 по 14.04.23 перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок отримання поранення, як пов`язаного із захистом Батьківщини так і поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в справі доказами.

Щодо додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. за періоди з 01.06.23 по 28.06.23, з 09.07.23 по 27.08.23, з 12.09.23 по 22.09.23, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз.5 п. 2 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" (далі - Закон № 3161-IX), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 розділу II Закону № 3161-IX цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім пп. 1 п. 1, пп. 2 і 3 п. 3, пп. 1 п. 5 розділу I цього Закону та п.п. 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон.

Опубліковано Закон № 3161-IX "Голос України" від 30.06.2023 № 13.

Отож абз. 5 п. 2 розділу II Закону № 3161-IX набрав чинності 31.07.2023.

Відповідно до абз.7 п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168") , яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року,

"Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень."

Цей же абзац сьомий пункту 11 Постанови № 168 ( згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168") діяв в редакції:

"Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень."

Відповідно до абзацу двадцять дев`ятого пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

Таким чином, грошове забезпечення військовослужбовця, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебувають у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:

до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

з 01.06.2023 по 30.06.2023 відповідно до положень Постанови № 168.

з 30.06.2023 (день набрання чинності Законом № 3161-IX) у розмірі 20100 гривень, який включає в себе оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду.

При цьому, вказаними нормами визначено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні) лише за одночасного виконання наступних трьох умов:

1) військовослужбовець має отримати поранення (контузію, травму або каліцтву), пов`язане із захистом Батьківщини;

2) військовослужбовець має бути визнаним військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

3) військовослужбовець має бути зарахованим у розпорядження відповідних командирів.

Наявними в справі доказами підтверджено, що позивач отримав поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини та з 03.07.2022 позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_4 № 4373 від 15.09.2022 ОСОБА_1 має поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. На підставі статті 36Б, 75В, 23В графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби, непридатний до служби в ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах.

21.09.2023 за наслідками проведеного медичного огляду позивача гарнізонною військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_6 на підставі статті 76 б, 36 б графи ІІ Розкладу хвороб, графи 10 ТДВ «Б» ОСОБА_1 визнано непридатним до служби у десантно-штурмових військах, обмежено придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 21.09.2023 № 6039/1.

Таким чином колегія суддів вважає, що у позивача одночасно наявні усі три умови для виплати додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

Як наслідок, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач, перебуваючи у розпорядженні відповідного командира, будучи визнаним 15.09.2022 обмежено придатним, набув права на отримання додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. з 01.06.2023 по 14.02.2023 (день виключення позивача з особового складу частини).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують час перебування позивача на військовій службі, суд першої інстанції зазначив, що останній має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень за час виконання обов`язків військової служби у періоди з 01.06.23 по 28.06.23, з 09.07.23 по 27.08.2023, з 12.09.23 по 26.09.23, з 30.09.23 по 28.11.23, з 02.02.24 по 14.02.24.

В свою чергу, оскільки позивачу за періоди з 23.09.2023 по 26.09.2023, з 01.10.2023 по 28.11.2023, з 02.02.2024 по 14.02.2023 виплачена додаткова винагорода у розмірі 20 100 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. за періоди з 01.06.23 по 28.06.23, з 09.07.23 по 27.08.23, з 12.09.23 по 22.09.23, з урахуванням раніше виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між встановленням непридатності позивача до військової служби та виведенням його в розпорядження відповідного командира колегія суддів вважає такими, що не є підставами для позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди на підставі як Постанови № 168 так і Порядку № 260.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення та подання відповідачем звіту про виконання рішення на підставі ст.382 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, відповідно до ч. 1 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про можливість неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків в частині виконання оскаржуваного судового рішення, а тому вимога позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення є передчасною.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача із встановленням судового контролю за виконанням рішення та подання відповідачем звіту про виконання судового рішення у цій справі.

Щодо доводів позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При розгляді даної справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача здійснювалося адвокатом Мякота Тетяна Миколаївна.

До суду надано : договір про надання правової допомоги №61/23; розрахунок вартості юридичних послуг до договору №61/23 від 19.06.2023; акт приймання-передачі наданих послуг від 11.03.2024р року; ордер від 20.06.2023р. про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Мякота Т.М.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Мякота Т.М.

Відповідно до п.2.2 Договору №61/23 від 19.06.2023 послуги надаються виконавцем замовнику шляхом надання правової допомоги замовнику з приводу представництва та захисту його інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, в усіх без винятку судових органах, зокрема місцевих судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах, в тому числі в апеляційних та касаційних інстанціях, у Вищій раді правосуддя, в усіх правоохоронних органах, зокрема органах внутрішніх справ, прокуратури, служби безпеки, органах державної виконавчої служби, органах Державної казначейської служби України, виконавчих комітетах, бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату, органах Міграційної служби України, паспортному відділі, відділах РАЦС, відділах Держгеокадастру України, комунальних підприємствах та організаціях, в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно, перед юридичними особами та фізичними особами підприємцями тощо, з приводу (провадження, справи, спору).

Згідно з п. 4.1 Договору №61/23 від 19.06.2023 за надані послуги Замовник виплачує Виконавцеві плату в розмірі вартості фактично наданих послуг відповідно до розрахунку вартості послуг, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору №61/23 від 19.06.2023 замовник здійснює оплату згідно з цим договором в готівковому порядку в момент підписання актів-приймання передачі наданих послуг.

Згідно з розрахунком вартості юридичних послуг до договору №61/23 від 19.06.2023 та актом приймання-передачі наданих послуг від 11.03.2024 року вартість наданих послуг відповідно до п. 4.1 Договору №61/23 від 19.06.2023 з 19.06.2023 по 11.03.2024 становить 30 000 грн.

Так, позивач просив відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн., судом першої інстанції зазначено, що до суду доказів на підтвердження виконання умов Договору про надання правової допомоги та відповідно оплати за надані за цим договором послуг не надано, а тому вони не підлягають відшкодуванню.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Таким чином, позивачем надано до суду докази розміру витрат, які він має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Колегія суддів вважає, що надані адвокатом послуги, та зміст позову фактично зводиться до викладення обставин справи та норм матеріального права, тоді як позиція сторони щодо заявлених вимог є незначною. Обсяг доказів, врахованих судом першої інстанції, якими підтверджувалась протиправність спірної вимоги також не є значним.

Також, дана справа є справою незначної складності, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Практика судів адміністративною юрисдикції у подібних правовідносинах є численною. Заявлена позивачем сума гонорару є непропорційною до предмета спору та не має впливу на репутацію сторони, а тому не може бути відшкодована за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Доводи апеляційної скарги не містять жодних обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, так само як і не містять розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та посилань на правові позиції Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що з урахуванням принципу співмірності обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, складністю справи, а також заяви відповідача 1, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на те, що захисту підлягає порушене право, за встановлених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі протягом двох місяців з моменту зарахування ОСОБА_1 , в розпорядження командира, заявлених на майбутнє, як передчасних.

Також, у разі незгоди позивача з подальшими діями відповідача, останній не позбавлений права звернутися з захистом порушених прав з відповідним позовом до суду.

Оскільки суд не вправі вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, вищевказана позовна вимога не підлягає захисту судом і у її задоволенні слід відмовити у зв`язку з передчасністю її заявлення.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 по справі № 520/6877/24 - скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за періоди з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 31.12.2022 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за періоди з 01.05.22 по 31.07.22, 01.09.22 по 29.10.22, з 05.12.22 по 31.12.2022 року у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум, а також в частині стягнення судових витрат.

Прийняти в частині розподілу судових витрат нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції в сумі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 по справі № 520/6877/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц