Справа № 990/79/25
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 березня 2025 року

м. Київ

справа №990/79/25

адміністративне провадження № П/990/79/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Бучик А.Ю., Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянувши матеріали позовної заяви адвоката Махненко Дарії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Президента України, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування Указів Президента України, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2025 на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява адвоката Махненко Дарії Анатоліївни (далі - представник позивача, Махненко Д.А.) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Президента України (далі - перший відповідач), Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - другий відповідач), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині введення пункту № 614 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відповідного до якого до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Дагестан, громадянина російської федерації (пункт № 614 у додатку № 1 до рішення РНБО України від 14 травня 2021 року), застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції);

- визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надання інформації до Національної поліції України з метою ініціювання санкцій, яка в подальшому стала підставою для застосування санкцій Радою національної безпеки і оборони України щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Дагестан, громадянин російської федерації.

Разом з позовною заявою представником позивача було подане клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ключовою підставою для поновлення строку звернення до суду позивач вважає отримання інформації про застосування санкцій його представником лише 24.10.2024 під час ознайомлення з матеріалами справи № 9901/214/21 за позовом його брата ОСОБА_3 до Президента України про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі - Указ № 203/2021) у частині застосування санкцій до нього, в частині із грифом «таємно».

Верховний Суд ухвалою від 10.03.2025 визнав неповажними причини, які зазначила представник позивача для поновлення шестимісячного строку для звернення до суду з цим позовом, та на підставі частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) залишив зазначену позовну заяву без руху, а представнику позивача - адвокату Махненко Д.А., встановив десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання заяви з іншими підставами для поновлення строку.

21.03.2025 від представника позивача адвоката Махненко Д.А. надійшла заява про усунення недоліків, в якій представником щодо поновлення строку звернення до суду зазначено таке.

На думку представника позивача, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України порушив права ОСОБА_1, безпідставно ініціювавши застосування до останнього санкцій.

Представник позивача наголошує, що відомості, які послугували підставами для застосування до ОСОБА_1 санкцій були засекречені та не були відомі представнику позивача в 2021 році.

Про такі відомості стало відомо лише 24.10.2024, що, на думку представника позивача, свідчить про поважність причин пропуску процесуального строку.

Представник позивача вважає, що такі обставини не залежали від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Адвокат Махненко Д.А. зауважує, що Указ № 203/2021 про застосування санкцій до ОСОБА_1 є похідним від таких рішень: рішення Ради національної безпеки і оборони України, рішення Кабінету Міністрів України, рішення Міністерства внутрішніх справ України, рішення Національної поліції України.

Підставами для поновлення строку вважає те, що представнику позивача - адвокату Махненко Д.А. стало відомо про застосування санкцій лише під час ознайомлення з матеріалами в іншій справі (№ 9901/214/21) 24.10.2024.

Представник позивача зазначає, що оскільки вона обмежена Законом України «Про державну таємницю» надавати інформацію, яка їй стала відома в іншій справі з грифом «таємно», тому представник позбавлена можливості надати суду відомості про всі підстави оскарження Указу № 203/2021.

У цьому зв`язку адвокат Махненко Д.А. зауважує, що Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України було порушено права та свободи ОСОБА_1 , тому його права мають бути поновлені.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить поновити строк звернення до суду з позовною заявою, поданою представником Махненко Д.А. в інтересах ОСОБА_1 до Верховного Суду як суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування Указу № 203/2021 в частині пункту 614 додаток 1, відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовані санкції безстроково.

Колегія суддів розглянула заяву про поновлення строку від 19.03.2025 та зазначає таке.

Позиція, якої дотримується автор цієї заяви, переконуючи у поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, по суті є повторенням доводів, викладених в позовній заяві.

Водночас, право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас, за сталою судовою практикою, поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Суд зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Предметом оскарження в даній справі є Указ Президента України від 21.05.2021 № 203/2021, а також дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надання інформації до Національної поліції України з метою ініціювання санкцій, яка в подальшому стала підставою для застосування санкцій.

Суду зауважує, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Указом № 203/2021 введено в дію рішення РНБО від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно з яким, зокрема, до ОСОБА_1 (пункт 614 додатка до рішення) застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Відповідно до пункту 3 оскаржуваного Указу № 203/2021 він набирає чинності з дня його опублікування, відповідно перебіг строку на звернення до суду для його оскарження розпочинається саме із дня його опублікування.

Указ № 203/2021 опубліковано у щоденному виданні центральних органів виконавчої влади України - газеті «Урядовий кур`єр» від 25.05.2021 № 98 та українському інформаційному бюлетені, офіційному друкованому виданні «Офіційний вісник України» від 04.06.2021 № 42.

Представник позивача ані в позовній заяві, ані в клопотаннях про поновлення строку звернення до суду не зазначає, що позивач не був обізнаний про існування Указу № 203/2021.

Отже, позивач мав реальну можливість почати вживати активні дії, спрямовані на з`ясування підстав, з приводу яких до нього були застосовані санкції відповідно до Указу № 203/2021, з моменту його опублікування та оприлюднення в офіційних друкованих виданнях або на офіційних вебсайтах Президента України, Верховної Ради України та РНБО, а перед усім, звернутись до суду за оскарженням і самого Указу № 203/2021.

Така можливість існувала з 25 травня 2021 року (з дня оприлюднення Указу № 203/2021).

Єдиним доводом для поновлення строку звернення до суду з цим позов представник позивача зазначає про необізнаність позивача саме з підставами, з приводу яких до нього були застосовані санкції відповідно до Указу № 203/2021, та які адвокат Махненко Д.А. з`ясувала отримавши допуск до державної таємниці, та ознайомившись матеріалами, які мають гриф «таємно», як представник в іншій адміністративній справі.

Ураховуючи викладене вище, Суд повторно наголошує, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Колегія суддів враховує, що вимоги до позовної заяви зазначені в статті 160 КАС України.

Так, за приписами пунктів 4, 5, 7 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Статтею 16 та частиною четвертою статті 160 КАС України передбачена безоплатна правова допомога та на прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви.

Своєю чергою, згідно зі статтею 79 КАС України передбачено, що позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Водночас, статтею 80 КАС України КАС України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, процесуальний закон чітко розмежовує питання строків звернення до суду, зазначення підстав позову, надання відповідних доказів на їх підтвердження та, головне, визначає механізми вирішення питань щодо поновлення строків звернення, зазначення підстав та їх підтвердження.

За такого правового регулювання строків звернення до суду та подання позову, колегія суддів враховує, що ці процеси є окремими та закон визначає засоби відповідної допомоги позивачу у зверненні до суду.

Проте, в контексті вимог, зокрема, статті 9 КАС України, відповідні механізми звернення до суду мають бути ініційовані саме позивачем.

Проте, ані первісна заява позивача про поновлення строку звернення до суду від 28.02.2025, ані заява від 19.03.2025, подана на виконання ухвали від 10.03.2025, не містять об`єктивної інформації щодо неможливості позивача ознайомитись з оскарженим Указом та звернутись із відповідним позовом у визначений процесуальним законом термін.

З урахуванням наведеного, дотримання вимог статей 122, 160, 161 України, покладається на особу, яка звертається з позовною заявою.

Колегія суддів враховує, що зазначені заяви представника позивача не містять інформації щодо наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру, які перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно звернутись із цим позовом.

За такого правового регулювання та наведених позивачем підстав, Верховний Суд дійшов висновку, що пропуск строку звернення до адміністративного суду з цим позивом відбувся із суб`єктивних причин, які повністю залежали від волевиявлення позивача - ОСОБА_1 , та через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі.

Згідно з частиною першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на наведене, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які зазначила представник позивача - адвокат Махненко Д.А. у заяві від 19.03.2025, теж не є поважні, відповідно підстави для поновлення цього строку відсутні і позовна заява підлягає поверненню.

З метою дотримання принципу незмінності складу суду текст ухвали складено 28 березня 2025 року.

Керуючись статтями 22, 122, 123, 169, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Махненко Дарії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Президента України, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування Указів Президента України, визнання протиправними дій, повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили і може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду у порядку і строки, визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: С.М. Чиркін

Судді: В.М. Бевзенко

А.Ю. Бучик

В.М. Кравчук

О.П. Стародуб