Справа № 520/24175/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 р. Справа № 520/24175/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І.) від 25.12.2024 року по справі № 520/24175/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 протиправною та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській обл. № 00 від 06.02.2024 на заміну рішення про відмову № 00 від 21.01.2023;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 16.07.1986 по 14.02.1989 рр., з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.01.1997 по 20.10.1998 рр., з 11.05.2000 по 23.10.2000 рр.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 00 від 06.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період навчання з 18.07.1986 по 18.02.1989 та періоди роботи з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.01.1997 по 20.10.1998.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення №00 від 06.02.2024 прийняте ГУ ПФУ в Одеській області у відповідності до чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для його скасування. До пільгового стажу не зараховано період роботи в районах Крайньої Півночі, оскільки згідно ст. 45 Закону № 1058 період роботи на території Російської Федерації зараховується лише по 31.12.1991. Вказує, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту є сукупність таких обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2)поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР № 148. При цьому сам факт роботи на підприємстві, яке знаходиться в районах Крайньої Півночі, є недостатнім для підтвердження наявності права на пільгове обрахування стажу, що узгоджується з правовою позицією у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі № 212/2529/16-а. Стосовно періоду з 18.07.1986 по 14.02.189, з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.01.1997 по 20.10.1998, вказує, що у період навчання позивач здобув професію Буріння нафтових і газових свердловин, проте у трудовій книжці позивача відсутні відомості про працевлаштування за набутою професією у тримісячний термін з дня закінчення навчання, відтак позивачем не виконано обов`язкових умов передбачених ст. 38 Закону №103/98 В, для зарахування періоду навчання до трудового стажу. Стосовно зарахування періодів з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.01.1997 по 20.01.1998 відповідач вказує, що для їх зарахування позивачем надано довідку № 20/11697 від 29.12.2006, яка видана на території РФ, а з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відмовити. Зазначив, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим просить залишити його без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 13 січня 2023 року із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення № 00 від 21.01.2023 р., яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з недостатньою кількість пільгового стажу необхідного для призначення пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 по справі № 520/9195/23 визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 протиправною. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №00 від 21.01.2023 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням періодів роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 року по 03.05.2000 року, з урахуванням висновків суду.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №00 від 06.02.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У вищевказаному рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди, згідно довідки від 29.12.2006 № 20/11697 роботи в рф, оскільки документ не містить апостиля. Вказано, що згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 р. по справі №520/9195/23 зараховано до страхового стажу роботи з 01.01.1992 по 03.05.2000. Зазначено, що до страхового стажу в пільговому обчислені із розрахунку 1 рік 6 місяців не зараховано періоди роботи в районах Крайньої Півночі: з 22.02.1989 по 31.12.1990, згідно довідки від 29.12.2006 № 20/11697, оскільки документ не містить апостиля та відсутня інформація про укладення договору; з 01.01.1991 по 03.05.2000, згідно довідки від 29.12.2006 № 20/11697, оскільки не передбачено пунктом 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління ПФУ в Одеській області № 00 від 06.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню. В зв`язку з чим позовні вимоги задоволені шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період навчання з 18.07.1986 по 18.02.1989, та період роботи з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.012.1997 по 20.10.1998.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі по тексту також - № 1788-XII), що застосовується в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII згідно рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах".

З 11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту також - № 1058-IV).

Відповідно до п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (у редакції, станом на час звернення позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

За нормами ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з приписами п. п. 2 п. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, право на пільгову пенсію за віком мають чоловіки, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах" професія бурові працівники передбачена Списками №2 як така, зайнятість на якій під час виконання трудових обов`язків дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно достатті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII(Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(Порядок - № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 569/9411/14-a.

Відомостями наявними в трудовій книжці серії НОМЕР_1 підтверджується:

- записи 1-12 ОСОБА_1 працював з 22.02.1989 по 27.02.1995 рр. слюсарем ремонтником 4го розряду прокатно-ремонтного цеху бурового обладнання, помічником бурильника, інженером з буріння, буровим майстром, помічником бурового майстра та головним інженером управління бурових робіт в Красноградському управлінні бурових робіт ПО «Укрбургаз», район Крайньої Півночі Ямало-Ненецького автономного округу.

- записи 16-17 ОСОБА_1 працював з 14.01.1997 по 20.10.1998 рр. начальником бурової установки в Управлінні розвідувального буріння ПО «Тюменбургаз», Крайня Північ Ямало- Ненецького автономного округу.

Відомостями наявними в Довідці №20/11697 від 29.12.2006 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працював у підрозділах ПО "Укрбургаз", ПО "Тюменбургаз", які знаходились в м. Новой Уренгой на території Ямало- Ненецького автономного округу Тюменської області, що відноситься до районів Крайньої Півночі. Стаж роботи по Списку №2 склав 8 років 3 місяці 19 днів.

Отже, з системного аналізу трудової книжки та відомостей, що містить Довідка № 20/11697 від 29.12.2006, встановлено що періоди роботи позивача з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.01.1997 по 20.10.1998, є підтвердженими, а посади на яких він працював в цей період передбачені Списком № 2.

Єдиною причиною незарахування даних періодів відповідач зазначає те, що з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Суди розглядаючи справу № 520/9195/23 від 28.08.2023 року прийшли до висновку, що частина 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають, припинення участі в цій Угоді, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, так як такий стаж набутий до ухвалення такого рішення.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку щодо необхідності зарахування періодів роботи позивача з 22.02.1989 по 27.02.1995, з 14.01.1997 по 20.10.1998. до пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу періоду навчання ОСОБА_1 з 18.07.1986 по 14.02.1989, колегія суддів зазначає таке.

Згідно ст.38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання в професійно-технічному учбовому закладі зараховується в трудовий стаж учня, слухача, у тому числі в стаж роботи за фахом, яка надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу по придбаній професії не перевищує 3 місяці.

Відповідно до довідки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу № 195 від 26.09.2022 року зараховано студентом 1-го курсу Івано-Франківського інституту нафти і газу денної форми навчання газонафтопромислового факультету за фахом «Буріння нафтових і газових свердловин» з 01.09.1983 р. (наказ № 264/7 від 27.08.1983 р.). ОСОБА_1 поновлено на навчання (наказ № 293/7 від 18.07.1986 р.). ОСОБА_1 - студента 4-го курсу гр. НБ-85-2 переведено на заочну форму навчання (Наказ № 58/7 від 18.02.1989 р.).

Як вбачається з довідки № 195 від 26.09.2022 року позивач закінчив денне навчання за професією гірничий інженер газопромислового факультету 18.02.1989 року та згідно трудової книжки позивача він 22.02.1989 року влаштовано на роботу за спеціальністю. Період між навчання та зарахуванням на роботу не перевищує трьох місяців.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний період також підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній відповідачем частині.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 520/24175/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов