Справа № 420/35838/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/35838/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року, прийняте у складі суду судді Бездрабка О.І. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 45 від 07.11.2024 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.05.1987 р., а саме: період роботи з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити з 30.11.2024 р. ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.11.2024 р. № 45 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р. та повторно розглянути заяву від 02.11.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд дійшов помилкового висновку, щодо наявності усіх правових підстав для визнання трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 25.05.1987 р. як єдиного та цілком достатнього документу для підтвердження періоду трудової діяльності позивача з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р. Зокрема, апелянт зазначає, що - згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1987 р., оскільки титульній сторінка трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1987 р містить виправлення в даті народження позивача, яке не завірене належним чином, при цьому період роботи позивача в колгоспі «Нове життя» з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р. необхідно підтвердити уточнюючою довідкою про періоди роботи, виконання трудової участі у господарстві та перейменування колгоспу.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.11.2024 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся через портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

Дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за рішенням якого від 07.11.2024 р. № 45 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із недостатнім страховим стажем.

За наданими документами та відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 25 років 03 місяці 16 днів.

До страхового стажу не зараховано не зараховано всі періоди роботи відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1987 р., оскільки на титульній сторінці має місце виправлення дати народження власника трудової книжки, не завірене належним чином. Також, оскільки особа працювала в колгоспі "Нове життя" з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р., то необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, виконання трудової участі у господарстві та перейменування колгоспу.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 25.05.1987 р. на стр.1 містить виправлення дати народження позивача (замість закресленого "декабря" зроблено запис "ноября"). Крім того, наявні записи про трудову діяльність позивача, що стосуються спірного періоду роботи в колгоспі "Нове життя", а саме:

стр.2, запис № 2 - 26.05.1987 р. - прийнятий в члени колгоспу "Нове життя" Бердянського району;

стр.6, запис № 1 - 26.05.1987 р. - прийнятий на посаду інженера по експлуатації сільськогосподарських машин;

стр.6, запис № 2 - 24.01.1989 р. - переведений на посаду завідувача машинного двору;

стр.6, запис № 3 - 25.01.1995 р. - переведений на посаду завідувача маслоцеху із суміщенням посади інженера по техніці безпеки;

стр.8, запис № 3 - 15.04.1995 р. - призначений на посаду інженера по ТБ із введенням обов`язків завмолокоцехом;

стр.8, запис № 4 - 31.03.2000 р. - виведений із членів колгоспу у зв`язку із реорганізацією.

Також на стр.18 вказано наступні відомості про відпрацьовані людино-дні:

1987 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 191, встановлений мінімум людино-днів - 191;

1988 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 311, встановлений мінімум людино-днів - 280;

1989 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 303, встановлений мінімум людино-днів - 280;

1990 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 311, встановлений мінімум людино-днів - 280;

1991 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 311, встановлений мінімум людино-днів - 270;

1992 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 315, встановлений мінімум людино-днів - 270;

1993 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 305, встановлений мінімум людино-днів - 270;

1994 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 281, встановлений мінімум людино-днів - 270;

1995 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 272, встановлений мінімум людино-днів - 270;

1996 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 289, встановлений мінімум людино-днів - 264;

1997 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 277, встановлений мінімум людино-днів - 270;

1998 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 261, встановлений мінімум людино-днів - 261;

1999 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 260, встановлений мінімум людино-днів - 260;

2000 р. кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 56, встановлений мінімум людино-днів - не зазначено.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком та не зарахування спірного стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача містить записи про трудову діяльність позивача в період роботи з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р., які акуратно виконані, завірені печатками, а також відображають підстави для їхнього внесення, а отже вказаними доказами достовірно підтверджено трудову діяльність позивача в колгоспі "Нове життя" у вищевказаний період.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п.1-3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, зокрема уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, трудова книжка позивача містить записи про трудову діяльність позивача в період роботи з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р., які акуратно виконані, завірені печатками, а також відображають підстави для їхнього внесення, а отже вказаними доказами достовірно підтверджено трудову діяльність позивача в колгоспі "Нове життя" у вищевказаний період.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку, що вимога щодо надання уточнюючої довідки є безпідставною. Щодо надання позивачем довідки про перейменування колгоспу, суд вірно зауважив, що оскільки з матеріалів справи не вбачається факт перейменування колгоспу протягом трудової діяльності позивача.

Щодо наявних у трудовій книжці виправлень, а саме виправлення дати народження позивача (замість закресленого "декабря" зроблено запис "ноября"), колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, який визначає особливості ведення трудових книжок є Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 25.05.1987 р. на стр.1 містить виправлення дати народження позивача (замість закресленого "декабря" зроблено запис "ноября"). Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач вказує на порушення вимог Інструкції № 58, оскільки запис виправлення дати народження ОСОБА_1 не завірено належним чином.

Водночас, законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Водночас, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 р. у справі № 548/2056/16-а, від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період роботи позивача з 26.05.1987 р. по 31.03.2000 р. підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, відповідно під час прийняття рішення від 07.11.2024 р. № 45, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, що свідчить про його протиправність.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко