Справа № 160/11600/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/11600/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 року в адміністративній справі №160/11600/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на його користь грошове забезпечення за період вимушеного прогулу за період з 20 травня 2023 року по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України у розмірі 138 215,7 гривень (973,35 грн/день х 142 календарних днів) з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати середнього грошового забезпечення за аналогічною посадою за період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року з урахуванням премії та додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за аналогічною посадою за період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року з урахуванням премії та додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

19.05.2023 року наказом заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції № 318 о/с капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 19.05.2023 року.

Підставою видання наказу про звільнення зі служби в поліції став наказ від 17.05.2023 року № 904к, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Вважаючи прийняті накази протиправними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про їх скасування та поновлення на посаді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року у справі №160/16047/23, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.05.2023 року № 904к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Павлоградського РВП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.05.2023 року № 318 о/с (по особовому складу), яким капітана поліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції, звільнено зі служби в поліції з 19.05.2023 року за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції);

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції з 19.05.2023 року:

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2023 року по 09.10.2023 року включно в розмірі 32 393,73 грн. (сума вказана з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів);

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції та в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі суми стягнення за один місяць.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024р. рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023р. залишено без змін, отже, останнє є таким, що набрало законної сили 23.01.2024р.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023р. у справі №160/16047/23 наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.10.2023р. №720 о/с капітана поліції ОСОБА_1 поновлено на службі на посаді заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного управління.

Також, на виконання рішення Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 нараховано середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2023 року по 09.10.2023 року включно в розмірі 32 393,73 грн. (з урахуванням сум податків та зборів).

При цьому, з рішення суду вбачається, що грошове забезпечення в сумі 32 393,73 грн розраховано за 101 день х 320,73 грн середньоденного грошового забезпечення за березень-квітень 2023 на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023р. №2051.

Так, згідно довідки №2051 від 14.07.2023 року грошове забезпечення заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 у місячному розмірі станом на день звільнення 19.05.2023 становило 9 942,50 грн, середньоденне грошове забезпечення 320,73 грн.

Отже, суд, приймаючи рішення про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.05.2023 року по 09.10.2023 року, керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із запитом про надання інформації щодо розрахунку середнього грошового забезпечення за березень-квітень 2023 року.

На виконання запиту Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку №21/1095 від 15.11.2023 року про розрахунок середнього грошового забезпечення заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 за березень-квітень 2023 року.

Згідно отриманої довідки від 15.11.2023 року грошове забезпечення ОСОБА_1 у березні 2023 року складало 29 634,42 грн, у квітні 2023 року складало 29 740,02 грн.

Отже, середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за березень-квітень 2023 року становить 29 687,22 грн ((29 634,42 грн + 29 740,02 грн) / 2) (без відрахування податків та зборів), а середньоденне грошове забезпечення за березень-квітень 2023 становить 973,35 грн ((29 634,42 грн + 29 740,02 грн) / 61 календарний день) (без відрахування податків та зборів).

Також, після виконання судового рішення по справі №160/16047/23, позивач отримав у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області довідку №120 від 25.03.2024р. про розмір грошового забезпечення за березень-квітень 2023 року.

Ця довідка містить відомості щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 аналогічні тим, що вказані у довідці від 15.11.2023 року №21/1095.

Не погодившись з правомірністю нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також не виплати належного грошового забезпечення без врахування премії та додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015р. (далі - Постанова №988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад: 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер): 4) премії: 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6, 9 Порядку №260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Пунктом 6 розділу III цього Порядку передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

При виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року по справі №805/1110/17а.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи №160/16047/23 та при ухваленні рішення у ній, суд першої інстанції та Третій апеляційний адміністративний суд при визначенні розміру грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 19.05.2023р. по 09.10.2023р., виходили з довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023р. №2051, долученої останнім до матеріалів справи, відповідно до якої місячний розмір грошового забезпечення станом на день звільнення 19.05.2023р. становив 9 942,50 грн., середньоденне грошове забезпечення 320,73 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду визначено, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.05.2023 року по 09.10.2023 року, керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Так, з рішення суду вбачається, що грошове забезпечення в сумі 32 393,73 грн розраховано за 101 день х 320,73 грн середньоденного грошового забезпечення за березень-квітень 2023 року на підставі довідки від 14.07.2023 року №2051.

При цьому, згідно довідки №2051 від 14.07.2023р. грошове забезпечення заступника начальника відділу кримінальної поліції Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 у місячному розмірі станом на день звільнення 19.05.2023р. становило 9 942,50 грн, середньоденне грошове забезпечення 320,73 грн.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.05.2023 року по 09.10.2023 року, керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду від 09.10.2023 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 року по справі №160/16047/23 набрали законної сили, доказів того, що позивач не погодився з розрахунком та скористався правом на касаційне оскарження судового рішення в матеріалах справи не має.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача було встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року у справі №160/16047/23, яке набрало законної сили 23.01.2024 року, на рівні 320,73 грн., що в силу приписів ч.4 ст. 78 КАС України, зобов`язує суди враховувати такі обставини, як такі, що не потребують доказування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день поновлення на посаді.

Разом із тим, зазначені позовні вимоги заявлялися позивачем та були предметом розгляду справи №160/16047/23 та судом було визначено до сплати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Докази, стосовно обставин розміру суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які стосувалися предмета позовних вимог, оцінювалися судом в межах справи №160/16047/23.

Саме в межах розгляду справи №160/16047/23 судом досліджувалося питання щодо визначення розміру середньоденного заробітку позивача, а саме суми, яка підлягає стягненню з відповідача. Так, судом встановлено та зазначено у мотивувальній частині, що за період вимушеного прогулу позивача на день розгляду справи сума середнього заробітку повинна бути відшкодована в розмірі 32 393,73 грн., за 101 календарний день.

Позивачем в межах цієї справи фактично повторно заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період 142 календарних днів у зв`язку із незаконним звільненням з посади.

При цьому, під час повторного звернення, фактично надаються нові докази, які повинні спростувати висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Отже, незгода позивача вже після ухвалення постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 року у справі №160/16047/23, із висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо розміру середньоденного заробітку, незгода із доказами, які надавалися Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області в межах розгляду справи №160/16047/23, надає право позивачу подання відповідної касаційної скарги, а не подання окремої позовної заяви.

При цьому, перегляд судових рішень врегульовано розділом КАС України, який визначає підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема шляхом подання відповідної заяви в межах справи №160/16047/23, а не повторного звернення до суду з окремим позовом та надання інших доказів, які повинні спростувати висновки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 року по справі №160/16047/23.

У цьому випадку, позивачем подаються нові докази на спростування висновків судів по справі №160/16047/23, стосовно розміру середньоденного заробітку позивача на час звільнення.

Обґрунтування позивача щодо заявлених вимог вказують на те, що позивач фактично не погоджується з висновками судів, які відображені в межах справи №160/16047/23 на підставі доказів, які містяться в матеріалах тієї справи, зокрема і тих, які на думку позивача є неналежними та недопустимими, викладеними у рішенні та постанові.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошового забезпечення за період вимушеного прогулу за період з 20 травня 2023 року по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України у розмірі 138 215,7 гривень (973,35 грн/день х 142 календарних днів), з урахуванням раніше виплачених сум, у зв`яжу з чим позовні вимоги в цій частині не підлягали задоволенню.

Щодо вимоги в частині не виплати середнього грошового забезпечення за аналогічною посадою за період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року з урахуванням додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє по сьогоднішній день.

28.02.2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови № 168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Додаткова винагорода, яка передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме:

- на період дії воєнного стану;

- поліцейським;

- пропорційно часу участі в інших заходах в умовах особливого періоду.

Отже, за змістом вказаних нормативно-правових актів, з 24.02.2022 року у поліцейських, які проходять службу у підрозділах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно. А у тих поліцейських, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до складу грошового забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, вищезгаданими нормативними документами не передбачено.

Виходячи із приписів пункту 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Крім того, відповідно до наказу Голови Національної поліції України від № 242 «Про деякі питання посиленого варіанту несення 08.04.2022 року службової діяльності на період дії на території України воєнного стану» для працівників закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України установлено шестиденний робочий тиждень, та відмінено вихідний день суботу і святкові дні.

23.03.2022 року Головою Національної поліції України затверджено «Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі поліцейських у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження проведення перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів» (далі - Порядок), додаток до Методичних рекомендацій.

Відповідно до вказаного Порядку, для документального підтвердження безпосередньої участі поліцейських Національної поліції України у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також для підтвердження перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів можуть використовуватися такі документи (підписані або затверджені керівником органу, підрозділу): наказ; доручення; стройова записка; список особового складу, який залучався до виконання завдань; рапорт, доповідна записка начальника органу, підрозділу Національної поліції України про участь кожного поліцейського (у тому числі з числа оперативно підпорядкованого складу) у виконанні завдань; розрахунок; книга нарядів.

Згідно пункту 2 розділу I Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої Постановою № 168 (далі - Методичні рекомендації), додаткова винагорода є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення поліцейських, який виплачується на період дії воєнного стану, за період проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії згідно з умовами, передбаченими розділами 2-5 Методичних рекомендацій.

Виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби поліцейського де він призначений на штатну посаду на підставі наказів такого органу, установи. Видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 28 числа (до завершення воєнного стану).

Накази про встановлення винагороди поліцейським, які тимчасово зареєстровані та стали на облік згідно з вимогами наказу Національної поліції України від 10.03.2022 року № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану чи стосовно яких була відсутня інформація для встановлення винагороди», можуть бути видані після отримання необхідних даних, інформації тощо. Додаткова винагорода виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 розділу 2 Методичних рекомендацій: додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачуються поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді з урахуванням умов щодо періодів, які не враховуються до періоду, за який може бути встановлена винагорода згідно з розділом IV цих Методичних рекомендацій.

Додаткова винагорода встановлюється, ураховуючи кількість календарних днів проходження служби, крім періодів, зазначених у пункті 1 розділу IV цих Методичних рекомендацій.

Для оформлення наказу про встановлення додаткової винагороди керівниками структурних або відокремлених підрозділів органу (установи) поліції подаються списки поліцейських з пропорційно обрахованим розміром винагороди, що пропонується до встановлення.

Розділом IV Методичних рекомендацій встановлені періоди, що не враховуються та особливості, що не унеможливлюють установлення додаткової винагороди, зокрема відсутність працівників за місцем знаходження органу (підрозділу), закладу з незаконних причин. Додатком № 2 Методичних рекомендацій визначено перелік дій (заходів) з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, до забезпечення яких можуть залучатися поліцейські.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу, що обов`язковою підставою для виплати поліцейському додаткової винагороди є, зокрема, факт несення відповідної служби в умовах воєнного стану.

Відповідно до довідки від 14.07.2023 року №2051, яка бралася до уваги при розгляді справи №160/16047/23 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року, встановлено складові грошового забезпечення за травень 2023 року, а саме: посадовий оклад 2 950.00 грн., оклад за спеціальним званням 1 800,00 грн, надбавка за стаж служби в поліції 1 187,50 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби 3 562,50 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 442,50 грн.

Разом розмір місячного грошового забезпечення на день звільнення становить 9 942,50 грн.

Цією ж довідкою розраховано середньоденне грошове забезпечення позивача 320,73 грн.

При цьому, наведений вище розрахунок не оскаржувався позивачем.

Відповідно до Постанови № 168, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано доказів безпосередньої участі позивача, відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості (пункт 24 частини першої статті 23 Закону №580-VIII).

Крім того, відповідно до рішення суду у справі №160/16047/23, позивач не виконував у період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року службових обов`язків, повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості, оскільки, за спірний період відсутні накази командирів (начальників) на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, та як наслідок, вищевказана виплата позивачу не передбачена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах позивач не набув права на отримання у порядку пункту 1 Постанови № 168 додаткової винагороди, оскільки реально не виконував завдань поліцейської служби у період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги в частині не виплати середнього грошового забезпечення за аналогічною посадою за період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року з урахуванням премії, встановлено наступне.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

За приписами пункту 12 розділу II Порядку № 260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що характерною особливістю нарахування премії, порівняно з іншими складовими грошового забезпечення, наведеними у пункті 3 розділу ІІІ Порядку № 260 є те, що хоча зазначена виплата має постійний характер, однак її відсоток та розмір не є сталим, з огляду на те, що такі визначаються за рішенням керівника органу поліції щомісяця та їх виплата проводиться в останній день місяця за поточний місяць.

Крім того, розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції. У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Пунктами 3, 4 розділу IV Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, затвердженого наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 23.12.2015 року № 229 (далі - Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області) встановлено, що розмір премії визначається за показниками, зазначеними у розділі III Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та залежно від особистого вкладу поліцейського у загальні результати служби. Преміювання поліцейських ГУНП здійснюється на підставі списків начальників структурних підрозділів, на підставі яких УКЗ ГУНП готує проект наказу про преміювання поліцейських.

Пунктом 1 розділу III Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, преміювання поліцейських ГУНП визначається за результатами служби за місяць за різними показниками, серед яких: - неухильне дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського; - професійність виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; - виконання заходів, передбачених планами роботи Національної поліції України, ГУНП та підпорядкованих йому структурних підрозділах.

Зменшення (позбавлення) розміру премії поліцейських, які не забезпечили своєчасного виконання покладених на них обов`язків, не виконали хоча б одного з показників преміювання, передбачених у підпункті 1 розділу ІІ цього Положення або допустили порушення службової дисципліни, зазначаються в наказі, який погоджується із заступником начальника ГУ НП відповідно до розподілу функціональних обов`язків. Поліцейські позбавляються премії в повному обсязі або частково виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок). Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному обсязі оформляється наказом начальника.

Враховуючи викладене, виплата премії є правом, а не обов`язком керівника, яке має ґрунтуватися на якості виконання працівником визначених показників та особистому вкладі поліцейського в загальні результати служби.

При цьому, визначення розміру премії працівника в межах наявного фонду грошового забезпечення є дискреційним повноваженням керівника органу ГУНП у Дніпропетровській області.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноваженим на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а його дискреційні повноваження обмежені вимогами цих законів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу у період з лютого по квітень 2023 року встановлювалась премія на підставі наказів начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Однак, при звільненні у травні 2023 року преміювання не встановлено.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що у період вимушеного прогулу позивача з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року може бути додатково виплачена щомісячна премія за кожен з місяців перебування у вимушеному прогулі, однак за умови її встановлення у встановленому порядку щомісячно керівником територіального органу поліції.

Таким чином, оскільки у період вимушеного прогулу позивача з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року начальником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не видавалось наказів щодо встановлення преміювання позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати середнього грошового забезпечення за аналогічною посадою за період з 20.05.2023 року по 08.10.2023 року з урахуванням премії.

З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в адміністративній справі №160/11600/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в адміністративній справі №160/11600/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту постанови.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко