Справа № 340/233/24
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року справа № 340/233/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі військова частина) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до військової частини про визнання протиправною бездіяльності стосовно розгляду рапортів і виплати грошового забезпечення:

- про проведення службового розслідування від 11 серпня 2023 року;

- про надання медичної допомоги від 11 серпня 2023 року;

- грошового забезпечення з грудня 2022 року;

- грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік;

- матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;

- додаткової винагороди у розрахунку 100000 грн на місяць за період з 29 серпня по 15 вересня 2022 року.

Водночас просив суд зобов`язати відповідача розглянути рапорти і виплатити кошти.

Зазначив, що військова частина не розглянула рапорти і не виплатила коштів.

Визнав, що покинув місце несення військової служби, не отримавши відповідного наказу.

Відповідач не подав відзиву на позов, однак виконав ухвали суду про витребування доказів (а.с.44-47, 57, 84, 104, 118-123).

18 січня 2024 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.42-43).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановленні обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, з 15 березня 2022 року ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині (а.с.20).

12 серпня 2023 року позивач надіслав відповідачу поштовим зв`язком два рапорти від 11 числа того ж місяця і року (а.с.29-31, 34-36).

14 серпня 2023 року військова частина отримала їх (а.с.18, 29).

ОСОБА_1 просив направити до медичного пункту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини і на проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до військової служби (а.с.30-31).

Водночас просив провести службове розслідування за фактом самовільного залишення ним військової частини і перевести до військової частини НОМЕР_2 (далі військова частина 2) (а.с.34-36).

Військова частина не надала доказів розгляду рапортів (а.с.82).

03 січня 2023 року командир військової частини прийняв наказ №9, яким затверджено матеріали службового розслідування за фактом самовільного залишення місця несення військової служби ОСОБА_1 (а.с.73-80).

Під час службового розслідування встановили, що 23 грудня 2022 року позивач самовільно залишив військову службу.

Виплату грошового забезпечення припинили з 01 грудня 2022 року (а.с.86-91).

Військову службу не призупинили (а.с.82).

14 травня 2024 року ОСОБА_1 повідомив суд, що самовільно залишив військову службу і повернувся до місця проживання, так як відповідач не надав медичної допомоги після поранення (а.с.58-60).

27 травня 2024 року позивач повідомив суд, що з 24 грудня 2022 року по 16 січня 2023 року перебував у медичному пункті військової частини (батальйон бригади) (а.с.62-64).

ОСОБА_1 пояснив, що 16 січня 2023 року старший медик батальйону повідомив, що його визнали таким, що самовільно залишив військову частину (а.с.62-64).

Позивач надав дві довідки військової частини НОМЕР_3 (далі військова частина 3), згідно змісту яких з 24 по 28 грудня 2022 року і з 11 по 16 січня 2023 року потребував звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я (а.с.14).

Військова частина (батальйон) підпорядковується військовій частині НОМЕР_4 (бригада).

Військова частина НОМЕР_4 підтвердила звернення ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги (а.с.132 (на звороті)).

29 серпня 2022 року позивач отримав поранення (мінно-вибухова травма) (а.с.16-17).

З 30 серпня по 15 вересня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні КНМ «Вознесенська багатопрофільна лікарня» ВМР і КНП «Центральна міська лікарня Кропивницької міської ради» (а.с.16-17).

20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надіслав до військової частини рапорти про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік і додаткової винагороди у сумі 100000 грн за період з 29 серпня по 15 вересня 2022 року (а.с.13, 32-33, 192-94).

31 жовтня 2023 року військова частина повідомила ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Центр), що рапорти про виплату коштів можуть бути розглянуті лише після прибуття військовослужбовця до військової частини (а.с.85).

Військова частина повідомила, що за період з 29 серпня по 15 вересня 2022 року нарахувала і виплатила додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн пропорційно кількості днів стаціонарного лікування (а.с.121).

З 29 по 31 серпня 2022 року нарахували і виплатили 9677,42 грн, а з 01 по 15 вересня 2022 року 50000 грн (а.с.121).

Кошти виплатили за серпень і вересень 2022 року у складі таких платежів як 36774,19 грн та 100000 грн від 21 листопада та 29 жовтня того ж року (а.с.86-91, 121).

Позов подано до суду 15 січня 2024 року (а.с.1-8).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний з проходження публічної (військової) служби.

За сталою практикою Верховного Суду у справах стосовно стягнення невиплачених коштів при звільненні (публічна служба) в частині обчислення строку звернення до суду застосовують приписи частини 2 статті 233 КЗпП України.

Цією нормою права встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, у справах щодо стягнення заробітної плати, різновидом якої є грошове забезпечення, строк звернення до суду бере відлік не раніше дня звільнення з роботи.

У працедавця може бути заборгованість перед працівником за тривалі періоди перед звільненням з роботи, яку зобов`язаний виплатити у день звільнення.

3-ох місячний строк звернення до суду після звільнення не зменшує періоду часу, заборгованість за який мала бути виплачена, а лише встановлює час, упродовж якого працівник має право звернутися до суду зі заявою про виплату усієї заборгованості за весь час роботи.

Тому до трудових спорів щодо виплати коштів, коли працівник працює (не звільнений), не застосовується строк звернення до суд.

Не застосовується до усіх виплат, на які має право на день звернення до суду.

Стосовно виплати додаткової винагороди у розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу стаціонарного лікування з 29 серпня по 15 вересня 2022 року.

Так, з 29 серпня по 15 вересня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з приводу поранення.

Військова частина повідомила, що за час стаціонарного лікування нарахувала і виплатила додаткову винагороду відповідно приписів пункту 1 постанови Уряду України від 28 лютого 2022 року №168 з розрахунку 100000 грн на місяць (пропорційно кількості днів лікування).

За час стаціонарного лікування нарахували і виплатили 59677,42 грн (а.с.121).

Кошти виплатили 29 жовтня і 21 листопада 2022 року (а.с.121).

Після надання відповідачем такої інформації ОСОБА_1 не спростував її.

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Стосовно виплати грошового забезпечення з 01 грудня 2022 року.

Так, військова частина припинила виплату коштів з цієї дати, так як встановила, що 23 грудня 2022 року позивач самовільно залишив військову службу.

ОСОБА_1 визнав, що самовільно залишив військову службу 16 січня 2023 року.

Судом встановлено, що 24 грудня 2022 року і 11 січня 2023 року позивач звертався за наданням медичної допомоги до медичного пункту медичної роти військової частини НОМЕР_4 (а.с.132 (на звороті)).

Військова частина підпорядковується військовій частині НОМЕР_4 .

Медичний пункт був розташований у АДРЕСА_1 .

Достатньою підставою огляду є супровід медиком відповідного підрозділу.

Щоразу ОСОБА_1 звільняли від фізичних навантажень на 5 діб.

Позивач повідомив, що з 11 по 16 січня 2023 року перебував в медичному пункті військової частини (а.с.101-102).

Отже, позивач самовільно залишив військову службу 16 січня 2023 року.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок).

Приписами пункту 15 розділу 1 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Таким чином виплата грошового забезпечення мала бути призупинена з 16 січня 2023 року.

Призупинення виплати грошового забезпечення з 01 грудня 2022 року суперечить приписами частини 1 і 4 статті 43 Конституції України.

Цими нормами права встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Отже, кожна людина має право не тільки на працю, а й на заробітну плату, різновидами якої є грошове забезпечення.

З 01 грудня 2022 року по 15 січня 2023 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі, тому набув право на виплату грошового забезпечення за цей період часу.

Тому позов в цій частині вимог належить задовільнити частково.

Стосовно виплати грошової допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Перш за все, право на виплату допомог обумовлено поданням відповідного рапорту.

Позивач подав такі рапорти через Центр, котрий надіслав їх до військової частини.

Рапорти датовані 20 жовтня 2023 року.

ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 16 січня 2023 року.

Приписами пункту 15 розділу 1 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Отже, виплата допомог допускається з дня повернення до військової частини, так як рапорти про виплату коштів подані після самовільного залишення військової частини.

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Стосовно розгляду рапортів про проведення службового розслідування і надання медичної допомоги від 11 серпня 2023 року.

Так, відповідач отримав рапорти 14 серпня 2023 року і не розглянув досі.

Приписами частини 1 статті 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спеціальним законодавством не встановлено строку розгляду рапорту військовослужбовця.

Тому суд звертається до норм загального законодавства.

Приписами частини 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Рапорти мали розглянути упродовж місяця.

Таким чином військова частина допустила протиправну бездіяльність, яка триває досі.

Захист порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача розглянути рапорти.

Отже, суд задовільняє позов в цій частині вимог.

Загалом позов належить задовільнити частково.

Сторони не понесли судових витрат (а.с.42-43).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 грудня 2022 року по 15 січня 2023 року (включно).

Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 грудня 2022 року по 15 січня 2023 року (включно).

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно розгляду рапортів ОСОБА_1 про проведення службового розслідування і надання медичної допомоги від 11 серпня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 про проведення службового розслідування і надання медичної допомоги від 11 серпня 2023 року.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ