Справа № 500/1005/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1005/25

31 березня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Станіславів Р.М., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №32 від 13.01.2025 щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997 згідно з записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 14.10.1985;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1984 по 31.12.1997 згідно з записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 14.10.1985 та здійснити призначення пенсії за віком з моменту настання права на призначення пенсії за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 06.01.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, рішенням якого від 13.01.2025 №32 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивачки періоди роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Позивачка не погоджується з такою відмовою відповідача та стверджує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, в установі. При цьому вважає, що надала усі необхідні документи, що підтверджують її трудову діяльність, а відповідачем прийняте протиправне рішення, яким позбавлено її права на соціальний захист. що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

10.03.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що позивачка звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням відповідача від 13.01.2025 №32 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.

Відповідно до наданих до заяви документів про стаж та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж заявника складає 26 років 04 місяці 17 днів.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві (період роботи з 1998 року враховано до страхового стажу згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Відповідач з посиланням на пенсійне законодавство та порядок ведення трудових книжок зазначає, що прийняв правомірне рішення, відтак просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 06.01.2025 про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатом розгляду заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.01.2025 №32 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (арк.справи 16 зворот).

У цьому рішенні вказано, що вік заявниці 60 років, страховий стаж складає 26 років 04 місяці 17 днів, що підтверджується розрахунком стажу (арк.справи 17).

За змістом оскаржуваного рішення за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Позивачка не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; військова служба.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Для підтвердження страхового стажу позивачка надала трудову книжку колгоспника серії № НОМЕР_1 , дата заповнення 14.10.1985 (арк.спрви 20-22), яка містить такі записи щодо спірного періоду:

- 01.08.1984 позивачка зарахована на посаду вагаря колгоспу імені Ворошилова Каховського району Херсонської області (наказ № 9 від 18.10.1984);

- 01.03.1987 призначена на посаду бухгалтера колгоспу імені Ворошилова Каховського району Херсонської області (наказ № 3 від 17.03.1987);

- 15.02.1992 на підставі рішення загальних зборів колгосп імені Ворошилова перейменований на колгосп «Світанок» (наказ № 1 від 15.02.1992);

- 20.05.1993 на підставі рішення загальних зборів колгосп «Світанок» реорганізовано в КСП «Світанок» (наказ № 2 від 20.05.1993);

- 01.03.1998 позивачка на час декретної відпустки призначена на посаду головного економіста (наказ № 1 від 30.03.1998).

Також у трудовій книжці позивачки є записи стосовно трудової участі в громадському господарстві, зокрема, про виконання річного мінімуму трудової участі в господарстві та встановлений мінімум трудової участі на рік. Так, на сторінках 18-20 трудової книжки є такі записи:

запис № 1 від 1984 року річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 178, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 178;

запис № 2 від 1985 року річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 240, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки відсутнє у зв`язку із поважною причиною, а саме доглядом за дитиною;

запис № 3 від 1986 року річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 240, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки відсутнє у зв`язку із поважною причиною, а саме доглядом за дитиною;

запис № 4 від 1987 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 240, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 275;

запис № 5 від 1988 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 257;

запис № 6 від 1989 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 270;

запис № 7 від 1990 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 288;

запис № 8 від 1991 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 286;

запис № 9 від 1992 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 272;

запис № 10 від 1993 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 18, у зв`язку із поважною причиною, по причині догляду за дитиною до 3 років

запис № 11 від 1994 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки відсутнє у зв`язку із поважною причиною, а саме доглядом за дитиною;

запис № 12 від 1995 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 239;

запис № 13 від 1996 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 286;

запис № 14 від 1997 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 292;

запис № 15 від 1998 року - річний мінімум трудової участі в громадському господарстві 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачки 297,5.

Записи засвідчені підписом відповідальної особи та скріплені печаткою КСП «Світанок» (арк.справи 22- 22 зворот).

Як слідує із оскаржуваного рішення, період роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997 не зараховані до страхового стажу позивачки, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Однак такі періоди роботи позивачки в колгоспі підтверджені належними записами трудової книжки.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення). Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника та у розділі ІV Відомості про роботу вказуються відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис, а в розділі V Трудова участь у громадському господарстві - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд вважає, що відомості про роботу у колгоспі, наведені у трудовій книжці колгоспника, є достовірними та не потребують уточнення через подання додаткових довідок.

Відтак, не зарахувавши до страхового стажу трудову діяльність позивача у колгоспі, відповідач діяв протиправно.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини у справі та наведенні положення законодавства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.01.2025 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду трудової діяльності в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997 є протиправним і підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 КАС України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що оскільки відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997, як наслідок, відповідач зобов`язаний зарахувати вказаний період роботи до страхового стажу позивачки.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд враховує таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивачки у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 06.01.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській в Тернопільській області понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.01.2025 №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.01.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі з 01.08.1984 по 31.12.1997.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 31 березня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.