Справа № 732/4/25
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Бойко А. О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Справа № 732/4/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції,

поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління Патрульної поліції в Чернігівській області

Ворони Катерини Сергіївни

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління Патрульної поліції в Чернігівській області Ворони Катерини Сергіївни (далі - Відповідач 1), Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач 2) про скасування постанови серії ЕНА № 3754840 від 29.12.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що перед виїздом він переконався у технічній справності транспортного засобу та повідомив інспектора, що несправність виникла під час руху, просив патрульного надати час для усунення несправності на місці, на що було відмовлено.

Також Позивач посилається на відеозапис, доданий до позовної заяви, на якому через 20 хвилин зафіксовано, що підсвітка номерного знаку працює.

Крім того, ОСОБА_1 стверджував про порушення працівниками поліції порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності

2. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративна відповідальність за таке правопорушення настає у тому разі, коли водій не усунув несправність на місці та продовжив рух.

При цьому суд зазначив, що той факт, що номерний знак автомобіля під керуванням Позивача не освітлювався на момент зупинки працівниками поліції, не свідчить автоматично про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки не виключено що така несправність могла виникнути під час руху без відома Позивача, а докази того, що йому було відомо про неосвітлення номерного знаку під час руху автомобіля в матеріалах справи відсутні.

Також суд першої інстанції врахував, що автомобіль та номерний знак Позивача чистий і добре читається з тієї відстані, з якої ведеться відеозапис події.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги Апелянт стверджує, що автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», номерний знак НОМЕР_1 , дійсно рухався у темну пору доби з неосвітленим номерним знаком.

При цьому, Апелянт наполягає на тому, що законодавець чітко конкретизував заборону керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком та відповідальність за вказане правопорушення і що саме на водія покладено обов??язок слідкувати за технічним станом транспортного засобу.

Також представник Департаменту патрульної поліції стверджує, що у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту, коли особа рухалась з технічною несправністю.

Крім того, Апелянт відзначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв позицію Позивача стосовно його необізнаність щодо технічної несправності за відсутності доказів, які це підтверджують.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 та від 12.03.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання Апелянта про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3754840 від 29.12.2024 установлено, що 29 грудня 2024 року о 21:57:39 у м. Чернігові по вул. Шевченка, 98, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlаnder», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого був неосвітлений задній номерний знак, чим порушив п. 2.9 в) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн. /т.1 а.с. 4/.

Позивач, вважаючи вищевказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.п. 2.9 «в» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.5 ПДР в разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У п. 31.4 ПДР визначено технічні несправності і невідповідності, за наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121-3 КУпАП.

11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що факт керування Позивачем транспортним засобом з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби, підтверджується матеріалами справи та не є спірним.

Окрім того, як убачається з відеозапису події, зафіксованої на портативний відеореєстратор №470684 та відеореєстратор 70 mai, водій, після зупинення його транспортного засобу інспектором, самостійно перевірив та визнав факт того, що державний номерний знак не освітлюється.

12. Отже, доводи Позивача щодо протиправності та безпідставності оскаржуваної ним постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів до уваги не приймає як такі, що не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України та спростовуються матеріалами справи.

13. При цьому апеляційний суд відзначає, що регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на Відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, Позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Натомість, ОСОБА_1 на надав жодних доказів, які підтверджували б його доводи про те, що перед початком експлуатації транспортного засобу, він переконався у його технічній справності, а саме: встановив належність роботи зовнішнього освітлення державного номерного знаку його автомобіля.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні докази, зокрема відеозапис події, зафіксований на портативний відеореєстратор №470684 та відеореєстратор 70 mai, які переконливо свідчать про наявність у діях Апелянта складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 121-3 КУпАП за яке його й було притягнуто до відповідальності.

14. При цьому, у контексті аналізу доводів апеляційної скарги, судова колегія відзначає, що відсутність в діях Позивача прямого умислу на вчинення спірного правопорушення автоматично не свідчить про відсутність в його діях складу такого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки вина в цьому випадку може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

15. Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідальність за ч.1 ст.121-3 КУпАП настає лише у випадку умисних дій особи. Позаяк, пункт 31.4.5 ПДР України зобов`язує водія забезпечити справність освітлення номерного знаку в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

16. Разом з тим, усунення несправності на місці не є обставиною, яка звільняє від відповідальності, натомість вчинення таких дій є обов`язком водія, оскільки згідно п. 31.5 ПДР в разі виникнення в дорозі несправностей, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

17. Крім того, колегія суддів зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів, як от та обставина, що до Позивача спершу підійшов та переважно спілкувався лейтенант поліції Довбиш В.В., натомість розгляд справи здійснювала його напарниця ОСОБА_2 , не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

18. При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

19. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

20. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. А такого істотного порушення чи помилки в ході розгляду цієї справи судом встановлено не було. Так, з відеозапису з портативного відеореєстратора вбачається, що Позивачу було повністю роз`яснено його права, зокрема надавати пояснення, користуватися правничою допомогою та інші права, передбачені ст.ст. 268, 289 КУпАП.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру вони можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

21. Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи, тому враховуються судом.

22. Крім того, як відзначалося вище, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

23. Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, а також всім доводам його скарги, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

24. Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів Апелянта та відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій справі.

25. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

27. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає задоволенню, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року - скасуванню, а у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління Патрульної поліції в Чернігівській області Ворони Катерини Сергіївни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев