Справа № 757/27480/23-а
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд скасувати постанови у справі про адміністративне правопорушення серії 2АВ № 00675946 від 20.07.2022; серії 2АВ № 00113818 від 06.06.2022; серії 2АВ № 00362515; серії № 2АВ № 00363910 від 25.06.2022, серії 2АВ №00550194 від 12.07.2022.

В обґрунтування позову зазначає, що автомобіль Suzuki New SX4, д.н.з. НОМЕР_2 жодним чином не відноситься до позивача, не перебуває у власності і не зареєстрований на позивача; матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інформації про особу порушника та ступінь його вини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарги мотивована тим, що відповідачем порушено приписи статті 61 Конституції України та застосовано презумпцію винуватості власника транспортного засобу.

Поряд з цим, апелянт заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 31 березня 2025 року о 12:40 год.

28 березня 2025 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до фактичних обставин справи, інспектором ДПП Жигилій К.В. щодо позивача винесено постанову 2АВ № 00675946 від 20.07.2022, відповідно до якої 20.05.2022 о 19 год. 31 хв. за адресою: м. Київ Північний міст на Лівий берег було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад, 007-0519, транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , що рухався зі швидкістю 74 км/год., перевищуючи встановлення обмеження швидкості руху на 24 км/год., порушивши при цьому п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскаржувану постанову інспектор виніс на підставі інформаційних файлів та даних до них за результатами автоматичної фіксації події з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Інспектором ДПП Ткачовою Б.О. щодо позивача винесено постанову 2АВ № 00113818 від 06.06.2022, відповідно до якої 21.05.2022 о 17 год. 28 хв. за адресою: м. Київ Північний міст на Лівий берег було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад, 007-0519, транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , що рухався зі швидкістю 84 км/год., перевищуючи встановлення обмеження швидкості руху на 34 км/год., порушивши при цьому п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскаржувану постанову інспектор виніс на підставі інформаційних файлів та даних до них за результатами автоматичної фіксації події з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Інспектором ДПП П`ятковою Т.О. щодо позивача винесено постанову 2АВ № 00363910 від 25.06.2022, відповідно до якої 25.06.2022 о 10 год. 10 хв. за адресою: М06 Київ-Чоп 174+600 було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад, 076-1120, транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , що рухався зі швидкістю 135 км/год., перевищуючи встановлення обмеження швидкості руху на 25 км/год., порушивши при цьому п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскаржувану постанову інспектор виніс на підставі інформаційних файлів та даних до них за результатами автоматичної фіксації події з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Інспектором ДПП Тарасюк І.В. щодо позивача винесено постанову 2АВ № 00362515 від 25.06.2022, відповідно до якої 25.06.2022 о 07 год. 55 хв. за адресою: М06 Київ-Чоп 94+461 було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад, 070-1120, транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , що рухався зі швидкістю 135 км/год., перевищуючи встановлення обмеження швидкості руху на 25 км/год., порушивши при цьому п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскаржувану постанову інспектор виніс на підставі інформаційних файлів та даних до них за результатами автоматичної фіксації події з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Позивач не погоджується з накладеними на нього стягненнями та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просить суд скасувати зазначені постанови.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що з наданого представником ДПП відеозапису з місця події встановлюється, що транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , дійсно рухався із перевищенням швидкості 20.05.2022 о 19 год. 31 хв. за адресою: м. Київ Північний міст на Лівий берег; 21.05.2022 о 17 год. 28 хв. за адресою: м. Київ Північний міст на Лівий берег; 25.06.2022 о 10 год. 10 хв. за адресою: М06 Київ-Чоп 174+600; 25.06.2022 о 07 год. 55 хв. за адресою: М06 Київ-Чоп 94+461. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача як власника транспортного засобу складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Поряд з цим, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не є учасником правовідносин стосовно постанови 2АВ № 00550194 від 12.07.2022, а відтак підстави для задоволення його позову в цій частині відсутні.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанови серії 2АВ № 00675946 від 20.07.2022; серії 2АВ № 00113818 від 06.06.2022; серії 2АВ № 00362515; серії № 2АВ № 00363910 від 25.06.2022 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - містить всі обов`язкові відомості, передбачені статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею1 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом п.12.9 б) Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до пунктів 12.4.-12.7. Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:

а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год;

г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до ч.1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із приміткою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Положеннями частини 1 статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу (ч.3 статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Проаналізувавши зазначені норми, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 рухався із перевищенням швидкості 20.05.2022 о 19 год. 31 хв. за адресою: м. Київ Північний міст на Лівий берег; 21.05.2022 о 17 год. 28 хв. за адресою: м. Київ Північний міст на Лівий берег; 25.06.2022 о 10 год. 10 хв. за адресою: М06 Київ-Чоп 174+600; 25.06.2022 о 07 год. 55 хв. за адресою: М06 Київ-Чоп 94+461.

Право власності позивача на транспортний засіб Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , рух із перевищенням швидкості у вказані дати та час, останнім не заперечується.

Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, апелянтом не надано.

Доводи апелянта зводяться до того, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, тобто не встановлено винність особи.

У контексті наведеного колегія суддів враховує, що у матеріалах справи відсутні відомості про наявність права на керування вказаним транспортним засобом іншими особами, доказів внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про осіб, що можуть бути належними користувачами відповідного транспортного засобу.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано жодного доказу чи посилання на обставини, які б виключали факт та склад адміністративного правопорушення за оскаржуваними постановами, зокрема докази, що авто в той момент знаходилось в іншому місці, перебувало на ремонті, керував інший водій, тощо.

Поряд з цим, нормами статті 279-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачені випадки звільнення від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення - якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

- така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:

абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;

абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Однак, позивачем також не надано доказів дотримання умов звільнення його від адміністративної відповідальності, як власника вказаного транспортного засобу, які передбачені вищенаведеними положеннями статті 279-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З наведеного у сукупності вбачається, що позивач, як власник транспортного Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в разі відсутності даних про належного користувача транспортного засобу адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, в даних спірних правовідносинах ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані суду документальні підтвердження вчиненого правопорушення є належними доказами факту перевищення вищевказаним автомобілем Tesla Model S, днз НОМЕР_3 , встановленого обмеження швидкості, а тому на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як на власника транспортного засобу, правомірно накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафів.

У контексті заперечень апелянта щодо законності вимог внесення відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, колегія суддів зазначає, що положення частини 1 статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення є чинними, не визнавалися неконституційними у встановлену порядку, а відтак підлягають застосуванню та виконанню.

Судова колегія також зауважує, що за змістом позовної заяви ОСОБА_1 заперечує свою приналежність лише до транспортного засобу Suzuki New SX4, д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, зі змісту постанови серії 2АВ № 00550194 від 12.07.2022 вбачається притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) як відповідальну особу, що допустила перевищення швидкості руху транспортного засобу Suzuki New SX4, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.13).

Поряд з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не є учасником правовідносин стосовно постанови серії 2АВ № 00550194 від 12.07.2022.

У контексті наведеного судова колегія зазначає, що згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Своєю чергою, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму рішенні від 14 грудня 2011 року №19- рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17 та від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18.

За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, у спірному випадку, відсутність у позивача прав/обов`язків у зв`язку із оскаржуваною постановою серії 2АВ № 00550194 від 12.07.2022 не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із даними позовними вимогами.

У контексті посилань позивача на висновки, що сформовані у рішенні Галицького районного суду м. Львова у справі №461/322/24 від 01.07.2024, судова колегія зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 229, 242, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан