Справа № 420/31330/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31330/23

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

повний текст судового рішення

складено 11.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ), НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

14 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ), НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_4 ), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку (невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018) у день виключення зі списків особового складу частини (29.08.2022) ОСОБА_1 і в подальшому з 30.08.2022 по 30.09.2023;

- зобов`язати НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018) з 30.08.2022 по 28.02.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з квітня 2015 року по березень 2022 року позивач проходив військову службу в НОМЕР_3 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_4 ). На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №420/6098/23 30.09.2023 НОМЕР_3 загоном морської охорони Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_4 ) шляхом перерахування на картковий рахунок була здійснена виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 65092,17 грн.

Період затримки повного розрахунку становить 30.08.2022 (наступний день після виключення зі списків особового складу загону морської охорони) 30.09.2023 (день фактичного перерахування коштів на рахунок).

02.10.2023 позивач звернувся до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) з приводу добровільного здійснення виплати середнього грошового забезпечення за затримку виплати повного розрахунку при звільненні з військової служби. 30.10.2023 командуванням НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) надано за вих. № 11/3-31-28 відповідь, з якої вбачається, що командування визнає право вимоги середнього грошового забезпечення за затримку повного розрахунку, проте вважає, що таку виплату має здійснювати НОМЕР_3 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ), якою допущена несвоєчасна сплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 по 28.02.2018.

Вказану бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача, НОМЕР_2 загону морської охорони (ВЧ НОМЕР_1 ), заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що звільнений з військової служби позивач, на день виключення із списків особового складу НОМЕР_2 загону Морської охорони був розрахований за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. Оскільки позивач в період 2015-2018 роки перебував на грошової забезпеченні та на всіх видах забезпечення в НОМЕР_3 загоні Морської охорони і фактично не погоджувався з рішеннями і діями саме НОМЕР_3 загону Морської охорони щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаній період, то належним відповідачем по даній справі має бути НОМЕР_3 загін Морської охорони.

Таким чином, у відносинах із позивачем у в/ч НОМЕР_1 відсутня спірна складова, і в/ч НОМЕР_1 не може бути відповідачем по даній справі, а після переміщення позивача до в/ч НОМЕР_1 , остання не може нести відповідальність за протиправну бездіяльність іншої юридичної особи, яка полягала у не нарахуванні та у не виплаті індексації грошового забезпечення, тим більш на підставі протиправної бездіяльності іншої юридичної особи виплачувати середнє грошове забезпечення за час затримки, оскільки з боку військової частини НОМЕР_1 затримки не було.

Військовою частиною НОМЕР_1 не приймалось/вчинялось будь-яких рішень/дій із порушенням прав позивача, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку, є необґрунтованими. В/ч НОМЕР_1 не відмовляла йому у праві на отримання індексації грошового забезпечення, а затримку було допущено зовсім іншим роботодавцем.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просить замінити неналежного відповідача - НОМЕР_2 загін морської охорони (ВЧ НОМЕР_1 ) на належного - НОМЕР_3 загін морської охорони Державної прикордонної служби України.

Представник відповідача, НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_4 ), позов не визнав, зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що військова частина, яка є останнім місцем служби військовослужбовця проводить аналіз по всім виплатам та за необхідності робить відповідні перерахунки та здійснює виплати.

Відтак, військова частина НОМЕР_4 не була останнім місцем служби позивача, обов`язок проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача мало бути здійснено військовою частиною, в якій він знаходився на фінансовому забезпеченні перед звільненням і яка є останнім місцем служби військовослужбовця, тобто НОМЕР_2 загоном морської охорони.

НОМЕР_2 загін морської охорони звільняв позивача з військової служби, тобто обов`язок щодо здійснення повного розрахунку при звільненні вищезазначеними нормами законодавства якими врегульовано як трудові правовідносини (116 КЗпП України) так і правовідносини з проходження військової служби (Указ №1115/2009 та Інструкція №155) зобов`язаний був здійснити НОМЕР_2 загін морської охорони, згідно приписів ст.117 КЗпП України, при наявності таких порушень (невиконання вищезазначених приписів), тому відповідальність покладається на військову частину, яка не виконала норми законодавства в частині повного розрахунку позивача при його звільненні, тобто на НОМЕР_2 загін морської охорони, тому як НОМЕР_3 загін морської охорони не звільняв з військової служби позивача.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_4 та під час звільнення з військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 , будь-яких спірних питань щодо правил нарахування, розмірів грошового забезпечення не було.

Спірні правовідносини між військовою частиною НОМЕР_4 , військовою частиною НОМЕР_1 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку виникли вже після його звільнення з Військової частини НОМЕР_1 , стосовно розмірів індексації грошового забезпечення, які були розв`язані судовим рішенням.

Після набрання законної сили судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 в адміністративній справі № 420/6098/23 30.09.2023 військовою частиною № НОМЕР_4 на виконання зазначеного судового рішення було перераховано та здійснено виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 65092,17 грн.

Здійснення відповідних виплат ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_4 за рішенням суду не може розцінюватись як невиплата з вини роботодавця належних працівнику сум в день його звільнення. Військова частина НОМЕР_4 не була роботодавцем позивача на час його звільнення з військової служби. Така виплата не входить до переліку грошових доходів громадян має характер одноразової виплати на підставі рішення суду.

За таких обставин, у військової частини НОМЕР_4 не має законних підстав для здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки його розрахунку при звільненні з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

З боку військової частини НОМЕР_4 не було допущено порушення вимог закону щодо розрахунку і виплати коштів при звільненні ОСОБА_1 (розрахунок при звільнення було здійснено НОМЕР_2 загоном морської охорони, а тому і відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП військова частина НОМЕР_4 не має нести.

Рішенням Одеського кружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ), НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2022 року по 29.09.2023 року.

Стягнуто з НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 98 210 (дев`яносто вісім тисяч двісті одинадцять) грн 61 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 ОСОБА_1 у період з квітня 2015 року по березень 2022 року проходив військову службу в НОМЕР_3 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_4 ).

03.03.2022 року наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони ДПС України (військової частини НОМЕР_1 ) № 55-ос зараховано в списки особового складу частини і на всі види забезпечення головного корабельного старшину ОСОБА_1 і призначено на посаду інспектора вищої категорії - водолаза групи спеціальних дій відділу спеціальних дій.

28.08.2022 року наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони ДПС України № 263-ос припинено (розірвано) контракт і звільнено з військової служби за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» головного корабельного старшину ОСОБА_1 , інспектора вищої категорії - водолаза групи спеціальних дій відділу спеціальних дій.

29.08.2022 року наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони ДПС України № 264-ос головний корабельний старшина ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу і всіх видів забезпечення.

Під час проходження військової служби в НОМЕР_3 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_4 ) позивачу індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2023, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023, у справі № 420/6098/23 зобов`язано НОМЕР_3 загін Морської охорони Регіонального управління Морської охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) нарахувати і вплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі № 420/6098/23 НОМЕР_3 загоном морської охорони Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_4 ) на розрахунковий рахунок позивача 30.09.2023 перерахована сума грошового забезпечення у розмірі 65142,17 грн.

НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) не виплатила позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.

02.10.2024 року позивач звернувся до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) із заявою, у якій просив здійснити добровільно виплату середнього грошового забезпечення за затримку (з 29.08.2022 по 30.09.2023) виплати повного розрахунку при його звільненні з військової служби.

На заяву позивача НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) листом від 31.10.2023 № 11/З-31-28 повідомив, що оскільки ОСОБА_1 в період 2015-2018 роки перебував на грошовому забезпеченні та на всіх видах забезпечення в НОМЕР_3 загоні Морської охорони і фактично не погоджувався з рішеннями і діями саме НОМЕР_3 загону Морської охорони щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період, то належним платником середнього грошового забезпечення має бути саме НОМЕР_3 загін Морської охорони.

Вважаючи бездіяльність НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку у день виключення зі списків особового складу частини протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні гарантоване приписами Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

При цьому відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» далі - Закон № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала чинності з 19 липня 2022 року.

Тому спірні правовідносини регулюються вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 та інших і саме цей підхід суд застосовує до спірних правовідносин.

Визначаючись із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, який підлягає виплаті, суд враховує наступне.

Так, судом установлено, що відповідачем при виключенні позивача 29.08.2022 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення не виплачено всіх належних йому сум, оскільки остаточний розрахунок відбувся 30.09.2023.

Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 30 серпня 2022 року (наступного дня після виключення позивача із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) по 28 лютого 2023 року з урахування чинної редакції КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок № 100).

Абзацом 3 пункту 2 вказаного Порядку № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку № 100 визначено складові, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Натомість, у пункті 4 Порядку № 100 йдеться про виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Особливості обрахунку розміру середньої заробітної плати за останні два місяці роботи наведено у пункті 8 Порядку № 100, згідно із яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з долученою позивачем до матеріалів справи довідкою середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 536,67 грн.

Із цього слідує, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2022 року по 28 лютого 2023 року складає 98210,61 грн., (536,67 грн х 183 календарні дні) тобто за 6 місяців.

Отже, належним в даному випадку способом відновлення порушеного права позивача слугувати стягнення відповідної суми компенсації, а тому з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 98 210,61 грн., що вказує на наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки останнє містить помилкові мотиви, якими обґрунтовано наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та судом першої інстанції обрано помилковий спосіб захисту порушеного права позивача.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко