Справа № 160/5065/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/5065/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарантюк А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року (суддя Єфанова О.В.)

за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року

у справі №160/5065/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 2 лютого 2021 року: №0-0407 на суму 2195,25 грн; №0-0407 на суму 5441,84 грн; №0-0407 на суму 824,54 грн; №0-0407 на суму 11022,69 грн; №0-0407 на суму 47776,66 грн; №0-0407 на суму 3729,36 грн; №0-0407 на суму 2427,07 грн; №0-0407 на суму 1484,99 грн; №0-0407 на суму 272,75 грн; №0-0407 на суму 1 224,94 грн; №0-0407 на суму 5629,97 грн, а також від 10 лютого 2021 року: №0-0407 на суму 35579,81 грн, №0-0407 на суму 149,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом неправильно визначено базу оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без прийняття до уваги того, що об`єкти нерухомості знаходяться у спільній сумісній власності позивача та членів його родини. Додаткового позивач зауважив про безпідставність віднесення нерухомого майна до територіальної межі міста Нікополя та його оподаткування за ставками, передбаченими рішеннями Нікопольської міської ради, а також неможливість ідентифікувати розрахунок податкових зобов`язань за оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що грошові зобов`язання з оскарженими рішеннями по визначеним об`єктам нерухомості розраховані відповідно до частки, яка перебуває у власності позивача, при цьому жодних доказів щодо поділу спільній сумісної власності між членами родини позивачем не надано. Крім того, судом зазначено, що нормами податкового законодавства не перебачено обов`язку контролюючого органу формувати до кожного податкового повідомлення-рішення форми «Ф» розрахунок відповідних грошових зобов`язань. Також суд встановив, що позивач є власником як житлових, так і нежитлових об`єктів нерухомості і жодних доказів звернення до контролюючого органу відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України, щодо не врахування рішення Нікопольської міської ради від 19.07.2019 №102-52/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.01.2015 №5-57/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», зокрема п. 2.4 якого передбачено, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком), але не більше ніж за один об`єкт житлової нерухомості, позивачем не надано.

17.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 за нововиявленими обставинами в порядку ст. 362 КАС України.

В поданій заяві позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення №0-0407 від 02.02.2021 на суму 47776,66 грн та №0-0407 від 29.06.2021 на суму 11022,69 грн, оскільки контролюючим органом невірно застосовано ставку при обрахунку податку, а саме: взято ставку для міста Нікополь, тоді як нерухоме майно, що належить позивачу, знаходиться на території Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Позивач стверджує, що віднесення нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 здійснено на підставі рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2024 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м.Нікополя», яке скасовано у судовому порядку (рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №160/7600/20, залишене без змін Третім апеляційним адміністративним судом постановою від 18.05.2021) та втратило чинність з моменту його прийняття.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у цій справі у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 за нововиявленими обставинами відмовлено.

Суд, посилаючись на ч.2 ст.265 КАС України, зазначив, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду; оскільки постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі №160/7600/20 не містить жодних застережень з цього приводу, то рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» вважається таким, що втратило чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто з 18 травня 2021 року; податкові повідомлення-рішення за 2020 рік щодо об`єктів нерухомого майна за адресами м. Нікополь, вул. Патріотів України, буд. 173 та буд.179 прийняті у лютому 2021 року, тобто до набрання законної сили рішенням у справі (травень 2021 року).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №160/5065/22 залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.09.2024 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 скасовано, справу в частині розгляду заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Верховний Суд в постанові від 12.09.2024 звернув увагу на те, що відповідач сформував та направив позивачу податкові повідомлення-рішення за 2020 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за спірними об`єктами нерухомості: від 2 лютого 2021 року №0-0407 на суму 47776,66 грн; від 29 червня 2021 року №0-0407 на суму 11022,69 грн.

Віднесення нежитлових приміщень, що знаходяться за адресами м. Нікополь, вул. Патріотів України, буд. 173 та буд.179, здійснено на підставі рішення Нікопольської міської ради від 31 січня 2014 року №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя».

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 16.11.2020 у справі №160/7600/20 визнав протиправним та нечинним рішення Нікопольської міської ради від 31 січня 2014 року №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя».

Рішення суду першої інстанції залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року.

Верховний Суд постановою від 24 січня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року змінив, виключивши з їх мотивувальної частини висновки про порушення Нікопольською міською радою норм частини сьомої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В решті оскаржувані судові рішення залишив без змін.

Покликаючись на статтю 265 КАС України, суди вказали про те, що нормативно-правовий акт втратив чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання його протиправним та нечинним після дати ухвалення спірних податкових повідомлень-рішень.

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що одне з прийнятих податкових повідомлень-рішень №0-0407 ухвалювалось відповідачем 29 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/7600/20

Крім того, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах №260/585/22, №260/1417/23, указував, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За правовою позицією Верховного Суду, наведеною, зокрема, у постановах від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19, від 8 лютого 2024 року у справі №260/2988/21 визнання нормативно-правового акту нечинним, хоча і спрямовано на захист порушених прав осіб та припинення дії протиправного акту, однак само по собі не відновлює цих прав, які були порушені під час дії такого акта. Стаття 265 КАС України не регулює питання щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним. В той же неможливо зобов`язати платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 1 листопада 1996 року судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу Держави Україна на ту обставину, що дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання в права особи повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а вручання - пропорційним.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

У згаданій вище постанові у справі №160/1088/19 Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій, що визнання протиправним і нечинним у судовому порядку рішення унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку з орендної плати саме з моменту його прийняття. Суд зазначив, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним і встановив, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що протиправні положення рішення не можуть бути застосовані до позивача, повністю відповідають чинному законодавству, практиці Європейського суду з прав людини та правовим позиціям Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2024 у цій справі дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій наведених позицій Верховного Суду не врахували, хоч на них позивач покликався при поданні заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами. Також суди не перевірили й не установили, з якими дійсними обставинами пов`язана зміна адрес відповідних об`єктів нерухомості та чи такі обумовлені прийняттям судових рішень у справі №160/7600/20 та чи саме ці об`єкти нерухомості дійсно певний час протиправно були віднесені до складу міста Нікополь.

Не досліджено судами й обставин у взаємозв`язку з викладеним вище чи відповідало нормам закону застосування відповідачем відповідних ставок на підставі рішення Нікопольської міської ради від 30 січня 2015 року «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» при обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік за відповідними об`єктами нерухомості, що у певній частині належали позивачу.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За результатами розгляду заяви позивача про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 12.09.2024 Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14.11.2024 заяву позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнив.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 у справі №160/5065/22 скасовано частково та в цій частині прийнято нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення: №0-0407 від 02.02.2021 на суму 47776,66 грн та №0-0407 від 29.06.2021 на суму 11022,69 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 у справі №160/5065/22 залишено без змін.

Суд виходив з того, що у зв`язку із визнанням нечинним в судовому порядку рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя», об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: 1) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта (Патріотів України), буд. 173, буд. 179, знаходяться поза межами міста Нікополь, а тому застосування рішення сесії Нікопольської міської ради №5-57/VI від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» при обрахунку податку за наведені об`єкти, є неправильним. Суд за наявних у справі доказів встановив, що вказані об`єкти нерухомого майна не знаходяться в межах міста Нікополь.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, заяву представника позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 у справі 160/5065/22 залишити без змін. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Скаржник вважає помилковим висновок суду, що об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , знаходяться поза межами міста Нікополь, зазначає, що суди не надали належної оцінки тій обставині, що віднесення вказаних адрес по адміністративно-територіальному підпорядкуванню до території Червоногригорівської Селищної територіальної громади відбулось у 2023 році, у той час як формування оскаржуваних документів відбувалось у 2021 році, тобто про вказану подію не було та не могло бути відомо контролюючому органу.

Також відповідач вказує, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ним застосовувалось рішення Нікопольської міської ради VI скликання №5-57/VI від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» із змінами та доповненнями, яке було чинним, жодного іншого документа щодо можливих інших розмірів ставок податку не було, жодного судового рішення про скасування вказаного рішення Нікопольської міської ради також не було.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Позивач наполягає на тому, що оскільки рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» визнано протиправним та не чинним, податкові повідомлення-рішення за 2020 рік, які є предметом спору у цій справі, є такими, що складені із порушенням чинного законодавства, а тому не підлягають виконанню. При цьому позивач вважає, що наведені нім обставини є законодавчо визначеною підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.2 ст.361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

За правилами ч.3 ст. 361 КАС України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

При цьому, за змістом частини четвертої статті 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, якщо існують істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За своєю правовою природою, нововиявлені обставини є фактичними даними, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21.01.2021 у справі №800/234/17.

В спірному випадку суд першої інстанції погодився з позивачем, що нововиявленою для цілей розгляду цієї справи є обставина визнання нечинним у судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено містобудівну документацію та внесені зміни до меж міста Нікополь Дніпропетровської області.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, виходить з такого.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПК України).

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Згідно із статтею 12 пунктом 12.3 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

В спірному випадку, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням про вручення податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік:

№0-0407 від 02.02.2021 на суму 47776,66 грн,

№0-0407 від 29.06.2021 на суму 11022,69 грн.

Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючий орган визначив податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єктами нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності, згідно даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС України, в тому числі,: 1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Карла Лібкнехта (Патріотів України), 173, загальною площею 1273 кв.м.; 447/1000 частини нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Карла Лібкнехта (Патріотів України), 179, загальною площею 6171,9 кв.м.

При обрахунку суми податку контролюючим органом застосовано ставку відповідно до рішення Нікопольської міської ради VI скликання №5-57/ VI від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» з урахуванням змін і доповнень.

Вказане рішення у відповідності до приписів п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлює ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в межах міста Нікополь.

В свою чергу, віднесення нежитлових приміщень, що знаходяться за вказаними адресами, здійснено на підставі рішення Нікопольської міської ради від 31 січня 2014 року №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя».

Рішенням Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» за результатами розгляду містобудівної документації «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області», розробленої ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М.Білоконя, та «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Нікополь Дніпропетровської області», розробленої Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень і затвердженої Наказом Міністерства культури від 27.03.2013 №228, враховуючи позитивний експертний звіт ДП «Укрдержбудекспертиза» від 13.12.2013 №00-0355-13/МД щодо розгляду містобудівної документації «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області», затверджено містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області» з розрахунковим періодом до 2036 року, заходи з реалізації генерального плану з внесеними змінами та зміни меж міста та містобудівну документацію «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Нікополь Дніпропетровської області».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №160/7600/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021, адміністративний позов Червоногригорівської селищної ради до Нікопольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Нікопольська районна державна адміністрація, визнано протиправним та нечинним рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя».

Постановою Верховного Суду України від 24 січня 2023 року у справі №160/7600/20 касаційну скаргу Нікопольської міської ради задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 - змінено, виключивши з їх мотивувальної частини висновки про порушення Нікопольською міською радою норм частини сьомої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В решті оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Отже, рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» визнано протиправним та не чинним.

Враховуючи висновки Верховного Суду в постанові від 12.09.2024 у цій справі як суду касаційної інстанції, а також висновки Верховного Суду в постановах від 10 березня 2020 року у справі №804/8091/17, від 08 лютого 2024 року у справі №260/2988/21, суд першої інстанції визнав, що застосування рішення сесії Нікопольської міської ради №5-57/VІ від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» при обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік щодо об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресами: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 173; буд.179, є протиправним.

Так, за позицією Верховного Суду «визнання протиправним та нечинним в судовому порядку рішення міської ради в оскаржуваній частині унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку з орендної плати саме з моменту його прийняття». «Застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, в будь-якому випадку є незаконним».

В постанові від 10 березня 2020 року у справі №804/8091/17 Верховний Суд також зазначив, що частина 2 статті 265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не визначає можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що не може бути правомірним застосування контролюючим органом скасованого в судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування з мотивів його дійсності на час нарахування відповідачем податку.

До того ж, суд першої інстанції за наявних у справі доказів, зокрема, листа відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області №415/0-0.171-428/150-18 від 19.12.2018, а також листа-відповіді №2619/0/2-23 від 21.12.2023 виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, з`ясував, що вищезазначені об`єкти по адміністративно-територіальному підпорядкуванню знаходяться на території Нікопольського району Червоногригорівської селищної територіальної громади.

Також за змістом постанови Верховного Суду від 24 січня 2023 року у справі №160/7600/20 межі міста Нікополя, які розробляються з урахуванням генеральних плану населеного пункту, не встановлені.

Земельні ділянки Придніпровської сільської ради (правонаступник Червоногригорівська селищна рада), на якій розташована об`єкти нерухомості позивача (з адресами на час винесення податкових повідомлень-рішень: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 173; Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 179) тільки планувалося внести до меж міста Нікополя, але ця процедура не завершена в установленому законом порядку.

Таким чином, власником земельних ділянок за вказаними вище адресами на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є територіальна громада в особі Червоногригорівської селищної ради.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що вказані обставини в розумінні ст.361 КАС України є нововиявленими, що спричиняє настання наслідків, передбачених п.2 ч.4 ст.368 КАС України, саме: скасування судового рішення та ухвалення нового рішення в частині позовних вимог про оскарження означених вище податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволенні заяви представника позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі №160/5065/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко