Справа № 380/24108/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про встановлення судового контролю

27 березня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Матулкіна О.К.

за участю:

представника позивача (заявника) не прибув

представника відповідача Болюба О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24 позов ОСОБА_1 задоволено повністю:

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 виплати щомісячної доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 року №713.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 року №713, з 01.08.2021 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Вище вказане рішення суду набрало законної сили 17.01.2025 року.

Позивач подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24 (вх. №20124 від 10.03.2025 року).

Представник відповідача подала заперечення на заяву про встановлення судового контролю (вх. №26114 від 27.03.2025 року), де зазначила наступне. ОСОБА_2 з 01.12.2016 призначена пенсія в разі втрати годувальника в розмірі 30% від суми грошового забезпечення померлого військовослужбовця, з розрахунку на кількість утриманців 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону - 2262, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Відповідно до ст. 36 Закону -2262 пенсія в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків) або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Отже, позивачу з 01.08.2021 було встановлено доплату відповідно до Постанови №713 (виходячи з розрахунку на 2-х утриманців) в розмірі 1000,00 грн.

На виконання судового рішення у справі № 380/26258/23 доплату, відповідно до Постанови №713 було припинено у зв`язку із перерахунком на підставі оновленої довідки.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №380/24108/24 ОСОБА_1 з 01.08.2021 проведено нарахування щомісячної доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб (копію перерахунку додаємо). Станом на 01.03.2025 підсумок пенсії з надбавками становить 5681,69 грн.

Зміст мотивувальної та резолютивної частини рішення суду конкретизує встановлені судом зобов`язання, в межах яких органи Пенсійного фонду України виконують судові рішення.

Враховуючи, що діяльність Головного управління здійснюється за спеціально - дозвільним типом правового регулювання. Головне управління зобов`язане виконувати чинні акти Уряду, дотримуватися встановлених норм законодавства.

Оскільки, ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника, виходячи з 30% грошового забезпечення померлого військовослужбовця (з розрахунку на 2-х утриманців) розмір доплати, передбаченої Постановою №713 становить 1000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24.

Дослідивши подану заяву позивача, докази надані в її обґрунтування, матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з положеннями стаття 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно з ст. 382 КАС України суд, , який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Як зазначалось вище, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

Відповідно до частин 2-3 ст. 382 - 1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року №1-7/2013 констатував, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У рішенні від 25 квітня 2012 року 11-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 наголосив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та зауважив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як вказує позивач у заяві про встановлення судового контролю, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24.

Так, відповідно до протоколу перерахунку пенсії з 01.03.2025 року позивачу встановлена та виплачується щомісячна доплата до пенсії відповідно до постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 в сумі 1000,00 грн., тобто в меншому розмірі ніж зобов`язував суд в рішенні від 17.12.2024 у справі № 380/24108/24, а саме в сумі 2000,00 грн.

Такі обставини, на переконання суду, свідчать про обґрунтованість поданої заяви, а тому суд дійшов висновку про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24, зобов`язавши відповідача подати звіт про виконання такого рішення.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24 - задоволити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у десятинний термін подати звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/24108/24.

Ухвала набирає законної сили негайно після постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.382-3 КпАП України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 31.03.2025 року.

Суддя Кухар Н.А.