Справа № 753/25456/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника позивача - Алієвої С.Е.,

представника відповідача - Чернової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України та закриття справи, -

В С Т А Н О В И В:

27.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 14.10.2024 серії АВ №00001330 за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вимоги позову мотивовані тим, що описана в оскаржуваній постанові подія адміністративного правопорушення, а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху належного позивачу транспортного засобу MAN TGS 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , суперечить фактичним даним про місцезнаходження вказаного транспортного засобу та його вагу. Позивач послався на те, що у зазначені в постанові дату та час транспортний засіб знаходився на відстані 14 км від місця розташування засобу вимірювальної техніки і перебував у нерухомому стані, а його вага з вантажем становила 34 540 кг, що не суперечить визначеним у ПДР України нормам для цього типу транспортного засобу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.03.2025 о 12:30 год.

19.03.2025 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

26.03.2025 позивачем подані додаткові пояснення та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

28.03.2025 відповідачем подано заперечення на клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

31.03.2025 позивачем подано клопотання про витребування із Дарницького районного суду м. Києва запису судового засідання у справі №753/25456/24, що відбулося 05.02.2025.

Протокольною ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025 клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи задоволено.

Протокольною ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025 клопотання позивача про витребування із Дарницького районного суду м. Києва запису судового засідання у справі №753/25456/24 залишено без задоволення, з огляду на відсутність належного правового обґрунтування.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 є власником транспортних засобів - вантажного тягача марки MAN, модель TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепа-самоскида марки WIELTON, модель NW3, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується наданими ним копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно акту передання-приймання транспортних засобів від 31.10.2023 транспортний засіб MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 , передано в користування ТОВ «Дорожньо-будівельне управління «Мегаполіс».

14.10.2024 головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Євгенія Володимирівна склала постанову серії АВ №00001330 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП та наклала на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн.

У постанові зазначено, що 11.10.2024 об 11 год. 39 хв. за адресою: М-01, км 49+495, Київська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 24,763% (9,905 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, навантаження на строєні осі транспортного засобу на 19,525% (4,686 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на строєні осі 24 тони та відстані між осями понад 1,3 м до 1, 4 м.

Позивач не погоджується з накладеним на нього стягненням та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просить суд скасувати зазначену постанову.

Суд першої інстанції вказав, що дослідженням наданих відповідачем на виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України метаданих та відеозапису, зроблених стаціонарно встановленим автоматичним приладом для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, суд візуально переконався у тому, що 11.10.2024 об 11:39 год. транспортний засіб марки MAN червоного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 (що відповідає даним виданого позивачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ) дійсно здійснював рух в зоні функціонування автоматичного пункту ваго-габаритного контролю. Суд також зазначив, що маршрут з м. Києва до села Шевченкове Київської області (згідно з даними товарно-транспортної накладної - пункт розвантаження) передбачає рух транспортного засобу через село Залісся, біля якого розташований автоматичний пункт. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП, під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III, закріплюють, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

У відповідності до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно норм статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» визначає, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно пп. «б» п. 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси:

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тон для доріг державного значення;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тони для доріг державного значення.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Відповідно до частини 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

За приписами частини 1 статті 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі - Порядок № 1174).

Згідно з пунктами 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Пунктом 7 Порядку № 1174 встановлено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163 (абз. 6 п. 8 Порядку №1174).

Відповідно до пункту 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Так, адміністративне правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в автоматичному режимі у Порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт».

Разом з тим, зазначене не обмежує посадову особу у реалізації повноважень, передбачених пунктом 4 Інструкції № 513, у тому числі щодо встановлення під час опрацювання матеріалів отриманого інформаційного файлу повноти інформації про зафіксований транспортний засіб.

Відповідно до абзацу 6 пункту 2 Інструкції № 513 під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2024 головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Є.В. склав постанову серії АВ № 00001330 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн.

У постанові зазначено, що 11.10.2024 об 11 год. 39 хв. за адресою: М-01, км 49+495, Київська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 24,763% (9,905 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, навантаження на строєні осі транспортного засобу на 19,525% (4,686 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на строєні осі 24 тони та відстані між осями понад 1,3 м до 1, 4 м.

Заперечуючи проти даних обставин позивач вказує, що у зазначені в постанові дату та час транспортний засіб MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 знаходився на відстані 14 км від місця розташування засобу вимірювальної техніки і перебував у нерухомому стані.

Наведене, зокрема підтверджується показниками пристрою Bitrek BI-530RQv2 IMEI НОМЕР_5, за даними якого 11.10.2024 в період часу з 11-35 год. до 11-39 год. вказаний транспортний засіб перебував у с. Бобрик Броварського р-ну Київської обл. на відстані 14 км від місця розташування зазначеного в оскаржуваній постанові засобу вимірювальної техніки.

У контексті наведеного колегією суддів враховано, що рух транспортного засобу MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 (із спеціалізованим напівпричепом-самоскидом WIELTON NW3, д.н.з. НОМЕР_2 ) з перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5. ПДР України, було зафіксовано на автоматичному пункті ваго-габаритного контролю «WAGA», розташованому за адресою: М-01, км 49+495, Київська область, із застосуванням засобу вимірювальної техніки21 WAGA-WIM35, заводський № 6.

За результатами повірки приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM35 (заводський № 6, порядковий номер в системі замовника WIM 21) установлено його відповідність вимогам ДСТУR 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь», що підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 04/6039 (чинне до 26.08.2025).

За даними Свідоцтва про повірку вказаний прилад працює у складі автоматичного пункту, розташованого на автомобільній дорозі державного значення М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі (на м. Гомель), км 49+495, біля села Залісся Броварського району Київської області.

В свою чергу, спірна постанова містить інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому розміщені фотографії транспортного засобу, в момент вчинення правопорушення, які також були долучені відповідачем до матеріалів справи.

Наведене свідчить, що оскаржувана постанова містить посилання на транспортний засіб, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації.

Поряд з цим, оскаржувана постанова містить також відеофіксацію руху транспортного засобу MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_4 , 11.10.2024 об 11 год. 39 хв. за адресою: М-01, км 49+495, Київська область, що відповідно спростовує твердження позивача про те, що у вказаний час автомобіль знаходився у нерухомому стані.

Крім того, у апеляційній скарзі позивач вказує на те, що автомобіль MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював рух «у рваному темпі», то зупинявся, то продовжував короткочасний рух.

Так, WIM-комплекс (Weight in Motion) - це розумна система комплексного збору інформації, яка здатна автоматично фіксувати порушення габаритно-вагових норм вантажними транспортними засобами під час їх руху.

Згідно з Технічним регламентом законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94 прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь належать до засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (пункт 52 Додатку № 1).

Пунктом 45 Технічного регламенту передбачено, що відповідність засобів вимірювальної техніки національним стандартам з переліку національних стандартів або їх частинам, а також технічним специфікаціям, зазначеним у пункті 44 цього Технічного регламенту, або їх частинам надає презумпцію відповідності таких засобів суттєвим вимогам, викладеним у додатку 2, які охоплюються такими стандартами та технічними специфікаціями чи їх частинами.

WIM-комплекси відносяться до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вказано у п.52 Додатку 1 до Технічного регламенту № 94.

Поряд з цим, згідно пункту 15 Порядку № 1174, метадані повинні містити дані про: - засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); - місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); - найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; - дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/ або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги; визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі); - фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака; - відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку №1174).

З наведеного у сукупності вбачається, що подані відповідачем до матеріалів справи метадані, на підставі яких сформовано оскаржену в цій справі постанову, містять найменування засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, документи про відповідність та результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр); найменування автомобільної дороги загального користування; категорію транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу.

Оскаржувана позивачем постанова також містить виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.

Подія та склад адміністративного правопорушення належним чином встановлена та відображена у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт та відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт.

Таким чином, покликання позивача на перебування його транспортного засобу MAN TGS 18440, д.н.з. НОМЕР_1 - 11.10.2024 об 11 год. 39 хв. у іншому місці, не є спроможними.

Також, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент фіксації правопорушення навантаження було іншим, ніж зафіксовано автоматичним приладом для зважування транспортних засобів у русі.

У контексті посилань позивача на наявність товарно-транспортної накладної, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до визначення зазначеного в главі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Отже, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 802/518/17-а.

Крім того, колегія суддів визнає спроможним висновок суду першої інстанції про те, що товарно-транспортна накладна, копія якої долучена до позовної заяви, складена самим перевізником, тобто особою, зацікавленою в результаті розгляду цієї справи, відтак вказаний документ також не відповідає критерію достовірності доказів (а.с.23).

У контексті покликань позивача на показники пристрою Bitrek BI-530RQv2 IMEI НОМЕР_5 та тахографу, колегія суддів враховує, що відповідно до протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу №UA 196-004333А відхилення реєстрування шляху, не більше ніж на ділянці дороги довжиною щонайменше 1 кілометр становить +1,5%; відхилення реєстрування часу, не більше ніж +0,6 та +0,7 хвилин за добу та за 7 днів (а.с.25).

Відповідно до приписів Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті №385 від 24.06.2010 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним

засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів (п. 3.3. Розділу 3).

Також, відповідно до п.6.1 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» (затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Тахограф - це обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному або напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв (п.1.5 Положення).

З наведеного вбачається, що показники тахографу допускають похибку як у часі так і у місцезнаходженні транспортного засобу, крім загальне управління пристроєм здійснюється водієм.

У контексті наведеного, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про презумпцію відповідності автоматичного приладу для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM35 (заводський № 6, порядковий номер в системі замовника WIM 21) вимогам закону, а зафіксовані вказаним приладом фактичні дані достовірними.

Поряд з цим, апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції про те, що пристрій спостереження за рухомими об`єктами Bitrek BI-530RQv2 IMEI НОМЕР_5 не відноситься до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, не підлягає повірці та за своїми технічними характеристиками не є стаціонарним приладом, тобто може бути перенесений (переустановлений) кваліфікованим спеціалістом.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 229, 243, 313, 315, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан