Справа № 520/25393/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р.Справа № 520/25393/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А.) по справі № 520/25393/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 07 липня 2019 року включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в сумі 63 408,18 грн за період з 01 березня 2018 року по 07 липня 2019 року включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та з урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2024, яке, за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили 30.12.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 07.07.2019 включно з застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 907,86 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення, виходячи з її розміру 3 907,86 грн, за період з 01.03.2018 по 07.07.2019 в загальній сумі 63 408,18 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

02.02.2025 позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 по справі №520/25393/24;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 по справі № 520/25393/24;

- установити військовій частині НОМЕР_1 тридцятиденний строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 по справі № 520/25393/24.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 заяву повернуто заявнику без розгляду з підстав не надання документу про сплату судового збору чи доказів звільнення від його сплати.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Законом України «Про судовий збір» не встановлено ставки судового збору, яка підлягає сплаті за подання заяв в порядку ст. 383 КАС України. Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із такою заявою на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору.

При розгляді апеляційної скарги просив врахувати правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 440/207/19, від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) не подала відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені, зокрема, ст. 383 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 ст. 383 КАС України встановлено вимоги до заяви. Так, у заяві зазначаються:, зокрема : 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

Повертаючи заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з порушення позивачем вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, а саме не надання документу про сплату судового збору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 по справі №520/25393/24

Колегія суддів зазначає, що норма ст. 383 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 540/606/20.

Щодо доводів апелянта про не встановлення Законом України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, а отже і відсутність у нього обов`язку сплачувати судовий збір за її подання, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин 1, 2 ст. 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у ст. 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (ч. 2 ст. 3 цього Закону).

Стаття 4 Закону № 3674-VI установлює розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Однак, приписами ст. 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень при виконанні судових рішень.

Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою, поданою в порядку ст. 383 КАС України, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією щодо застосування ст. 132 КАС України та статті 4 Закону №3674-VI, висловленою у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №2а/0470/2563/12, від 22 січня 2020 року, від 11 серпня 2021 року у справі №560/4364/19, від 05 травня 2022 року у справі №520/9769/19.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у п. 9 ч. 1 ст. 129-1 Конституції України звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення, яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

Також суд зазначає, що одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що неправильне застосування судом першої інстанції ст. 132 КАС України, ст. 4 Закону №3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення заяви позивача, поданої в порядку ст. 383 КАС України.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що неправильне тлумачення судом першої інстанції положень Закону №3674-VI, призвело до помилкового повернення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, що позбавило позивача гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду.

Отже, доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 по справі № 520/25393/24 скасувати.

Адміністративну справу № 520/25393/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2025.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 31.03.2025 року