Справа № 440/344/25
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/344/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Адвоката Ковжоги Олександра Івановича ( вул. Р.Кириченко, буд. 36, оф. 5,м. Полтава,Полтавська область,36039 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Ковжога Олександр Іванович звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання відповіді на адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 грудня 2024 року;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 грудня 2024 року та надати наступну інформацію на кожне питання:

1) чи розглянуті Вами заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2024 року та від 29 листопада 2024 року щодо надання йому у порядку, визначеному постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"?;

2) чи оформлена ОСОБА_1 у порядку, визначеному постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, довідка про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"?

3) якщо довідка ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не оформлена згідно п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", то з яких правових підстав?

Мотивуючи заявлений позов, позивач вказує на протиправну, як на його думку, бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатський запит від 16 грудня 2024 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 440/344/25. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою судом: запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі надати до суду відзив на позов разом з усіма доказами; витребувано від відповідача завірені належним чином копії адвокатського запиту, відповіді на відзив, письмових пояснень щодо відмови у наданні інформації, письмові пояснення з приводу того, чи належить запитувана інформація в адвокатському запиті до публічної інформації.

Копія ухвали доставлена до електронного кабінету відповідача 15 січня 2025 року, відповідно до довідки про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надіслав, про наявність поважних причин ненадання відзиву у встановлений судом строк не повідомив, отже відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує дану справу за наявними матеріалами.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі пункту 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи, відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, адвокат Ковжога Олександр Іванович, 16 грудня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з адвокатським запитом, в якому просив надати інфомацію:

1) чи розглянуті Вами заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2024 року та від 29 листопада 2024 року щодо надання йому у порядку, визначеному постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"?;

2) чи оформлена ОСОБА_1 у порядку, визначеному постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, довідка про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"?

3) якщо довідка ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не оформлена згідно п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", то з яких правових підстав?

До адвокатського запиту додано копію ордера та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Адвокатський запит направлено на адресу Полтавського об`єданого міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки рекомендованим повідомленням, та отримане відповідачем 18 грудня 2024 року, що засвідчено підписом.

Станом на 10 січня 2025 року відповідь на адвокатський запит від 16.12..2024 на адресу заявника від ІНФОРМАЦІЯ_1 не надійшла.

Відповідач на спростування твердження позивача про ненадання відповіді на його адвокатський запит достатніх, належних та допустимих доказів, що відповідають вимогам статей 73, 74, 76 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав, відзив суду не надіслав.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо ненадання запитуваної інформації, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб) (пункт 1 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI).

Відповідно до абзаців першого та другого частини першої статті 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом (частина друга статті 24 Закону № 5076-VI).

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (частина третя статті 24 Закону № 5076-VI).

Отже, адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам. І такі запити можуть стосуватися як надання публічної, так і будь-якої іншої інформації, необхідної адвокатові для надання правової допомоги клієнтові.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначаються Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина 1 статті 19 Закону № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина перша статті 2 Закону № 2939-VI).

Статтею 4 Закону № 2939-VI передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI забезпечується, зокрема, систематичним та оперативним оприлюдненням інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі Інтернет, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; а також шляхом надання інформації на запити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За частинами першою - третьою статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За змістом частини 1 статті 16 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

З аналізу наведених норм Закону № 2939-VI, Закону № 280/97-ВР вбачається, що доступ до публічної інформації може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і органи місцевого самоврядування, як суб`єкт владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, зокрема, фізичних осіб.

Відповідно до Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів, що її ратифіковано із заявами Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів» від 20 травня 2020 року №631-IX (далі - Конвенція РЄ), Україна взяла на себе відповідальність із виконання зобов`язань щодо забезпечення гарантій права кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, зокрема до публічної інформації, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів (частина перша статті 2).

Приписи статті 5 Конвенції РЄ передбачають опрацювання запитів про доступ до офіційних документів. Зокрема згідно із частиною другою цієї статті запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу.

Таким чином, в першу чергу, державний орган повинен розглянути запит, якщо ця інформація у нього є.

Згідно з частиною першою статті 5 Конвенції РЄ державний орган сприяє заявнику, наскільки це практично можливо, ідентифікувати запитуваний офіційний документ.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції РЄ визначено форми доступу до офіційних документів: "У разі надання доступу до офіційного документу заявник має право обрати чи ознайомитися з оригіналом або копією, чи отримати копію цього документу в будь-якій доступній формі або форматі за своїм вибором, якщо тільки висловлене побажання не є невиправданим".

Таким чином, розпорядник повинен не лише допомогти запитувачу ідентифікувати запитувану інформацію, а й активно співпрацювати з ним, тобто проявити очевидну готовність надати потрібну допомогу.

Тобто йдеться про те, що розпорядник інформації повинен сумлінно, відповідально поставитись до виконання своїх обов`язків (принцип добросовісності), керуючись законами логіки, здоровим глуздом та загальними нормами моралі (принцип розсудливості).

Отже, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Разом з тим, розпорядник інформації відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Визначений статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За приписами частини 2 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис (частина 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (частина 5 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Нормою частини 3 статті 22 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (частина 6 статті 22 Закону № 2939-VI).

Таким чином Закон № 2939-VI визначає підстави для зміни дати відліку строку розгляду запиту на інформацію та відстрочки в задоволенні запиту на інформацію. Але в будь якому випадку норми Закону № 2939-VI вимагають обов`язкового повідомлення про це запитувача інформації.

За приписами статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже спеціальний Закон встановлює, в залежності від виду та обсягу запитуваної інформації, такі строки надання відповіді на запит на інформацію: за загальним правилом - не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту; терміново, не пізніше 48 годин з дня отримання запиту за відповідним клопотанням і у випадках встановлених Законом № 2939-VI; з обґрунтованим продовженням п`ятиденного загального строку розгляду запиту до 20 робочих днів у разі надання великого обсягу інформації або потреби пошуку інформації серед значної кількості даних.

Інших повноважень, способу дій та строків для надання розпорядником інформації - суб`єктом владних повноважень відповіді на запит на інформацію Законом № 2939-VI не передбачено.

Спір у цій справі виник у зв`язку зі зверненням позивача до відповідача з адвокатським запитом в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та відповідною бездіяльністю відповідача у зв`язку з цим, яка на думку позивача не відповідала вимогам законодавства України.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що 1 грудня 2024 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача адвокатський запит, який відповідач отримав 18 грудня 2024 року.

За таких обставин відповідач, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до вимог статей 20, 22 Закону № 2939-VI був зобов`язаний: або надати відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту; або повідомити запитувача в письмовій формі про продовження строку розгляду запиту; або надати письмово вмотивовану відмову в задоволенні запиту.

З матеріалів справи слідує, що відповідач свого обов`язку надати відповідь на адвокатський запит позивача від 16 грудня 2024 року або вмотивовану письмову відмову в його задоволенні у встановлений Законом строк не виконав чим допустив протиправну бездіяльність.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем правомірність оскаржуваної бездіяльності не доведена.

Відтак суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Ковжоги О.І. від 16.12.2024.

Як наслідок, порушені права позивача можуть бути поновлені покладенням на відповідача обов`язку надати адвокату Ковжозі О.І. відповідь на адвокатський запит від 16.12.2024.

Таким чином заявлений позов суд визнає обґрунтованим, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 грудня 2024 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 грудня 2024 року та надати відповідь.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко