Справа № 320/34219/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року № 320/34219/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АВАНТА"

до Головного управління ДПС у м.Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА» (далі також ТОВ «ТД «АВАНТА», позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) у якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 22.08.2023 №2, №2.

Ухвалою суду від 09.10.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.

Такі доводи заперечені позивачем у відповіді на відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена планова перевірка ТОВ «ТД «АВАНТА», за результатами якої складено акт від 02.08.2023 №51603/26-15-07-02-03-03/35495114.

Актом перевірки встановлені наступні порушення позивачем норм ПК України:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, вимог п. 5, п. 7 положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, всього на загальну суму 235 274 грн у тому числі за 2020 на суму 235 274 грн;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1, ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, пп. «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 650 721 грн, у тому числі за лютий 2020 на суму 248 283 грн, за березня 2020 на суму 13 132 грн, за серпень 2021 на суму 213 504 грн та за вересень 2021 на суму 175 802 грн;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого не зареєстровано податкові накладні за серпень 2021 та вересень 2021 року;

- п. 46.1 ст. 46, пп. 47.1.1 п. 47.1 ст. 47, ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б», п. 176.2 ст. 176 ПК України, п. 1.2 п. 3.3 наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку» щодо несвоєчасного подання даних про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платників податків та суми нарахованого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб за 4 квартал 2019 року;

- п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В подальшому, на підставі порушень, описаних в акті перевірки, відповідачем прийнятті податкові повідомлення-рішення від 22.08.2023:

- № 2, яким позивачу збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 650 721, 00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі - 162 680, 00 грн;

- №2, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 235 274, 00 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ «СМАРТ-СЕЙЛ» на підставі договору поставки від 06.02.2020 №25/2. За умовами договору ТОВ «СМАРТ- СЕЙЛ» поставив на адресу позивача каву Нескафе.

Також, на підставі договору поставки з ТОВ «КАРДУ» №32-2020 від 01.02.2020 позивачу поставлялись прокладки жіночі, підгузки дитячі, тушку курячу, задню четвертину курятини, крило куряче.

Сплачені за вказаними договорами кошти були включені позивачем до суми податкового кредиту з ПДВ та валових витрат у періодах, що перевірялись контролюючим органом.

Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти зазначені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо не зазначено іншого), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

дохід суб`єктів, які здійснюють випуск та проведення лотерей, підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.8 статті 141 цього Кодексу;

дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Висновок контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість ґрунтується на непідтвердженні реальності господарських відносин позивача з його контрагентом ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АВЛ ГАРАНТ».

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно підпункту 2.15 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

При вирішенні адміністративної справи № 809/1337/17 у постанові від 04 вересня 2018 року Верховним Судом сформовану обов`язкову для врахування судами правову позицію, згідно з якою презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно пункту 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних договорів та первинних бухгалтерських документів, які підтверджують закупівлю позивачем товарів у його контрагентів, зокрема: видаткових накладних №14 від 05.02.2020, №13 від 07.02.2020 та товарно- транспортних накладних від 14.02.2020 та від 07.02.2020, реєстрів податкових накладних; видаткових накладних №3 від 20.02.2020, №2 від 21.02.2020, №1 від 27.02.2020, № К-00000036 від 25.03.2020 та товарно-транспортних накладних від 27.02.2020, від 21.02.2020, від 20.02.2020, від 25.03.2020 та рахунків-фактур від 25.03.2020, реєстром податкових накладних; платіжних інструкцій.

Зазначені документи, крім самих договорів та додатків до них, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

Отже реальний характер господарських операцій при виконанні наведених вище договорів, укладених позивачем з його контрагентами, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України.

У контексті доводів відповідача, викладених в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

З приводу доводів податкового органу щодо ненадання Товариством до перевірки сертифікатів або паспортів якості товару, суд зазнає, що вони не є первинними документами, які доводять факт або реальність господарської операції з придбання товару. Відсутність сертифікатів якості або інших документів, що свідчили б про якість та походження придбаних товарів, не свідчить про відсутність документів первинного бухгалтерського чи податкового обліку, зберігання яких є обов`язковим для платника податку. Наявність або відсутність сертифікатів якості або відповідності при поставці товарів має значення виключно для подальшої їх реалізації, а тому така обставина не може впливати на оподаткування спірних операцій.

Доводи перевіряючих щодо відсутності у контрагентів товариства об`єктивної можливості для виконання поставки товарів в силу браку персоналу та відсутності основних фондів, судом оцінюються критично, оскільки такі висновки податковим органом зроблені виключно шляхом аналізу податкової звітності контрагентів товариства, водночас зазначене не виключає можливості реального виконання господарської операції, враховуючи, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У свою чергу, основні та транспортні засоби можуть перебувати у контрагентів на праві оренди або лізингу.

Слід зазначити, що сумнівність господарських операцій Товариства обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу. Разом з тим, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів товариства, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання договорів.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов`язки, не передбачені чинним законодавством.

Господарські операції із контрагентами відображені товариством в податковій звітності; розбіжностей при декларуванні таких операцій товариства та його контрагентами на момент подання податкових декларацій та проведення перевірки не виявлено.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та витрат.

Однак, контролюючим органом не доведено існування таких обставин.

Крім зазначеного, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Товариство не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій товариство та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі № 826/6280/13-а, від 20.02.2018 по справі №813/4931/13-а та від 06.02.2018 по справі №802/4940/14.

Під час перевірки Відповідач не встановив обставин, які б свідчили про умисел позивача або його контрагентів на укладення правочинів без наміру створити наслідки, які передбачені ним, що свідчить про необґрунтованість висновків перевіряючих про фіктивний характер проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Таким чином, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та невизнання понесених витрат. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та повинні бути підтвердженими належними і достатніми доказами.

Отже, доводи, що наведені в акті перевірки, не є достатніми для притягнення позивача до фінансової відповідальності, оскільки не є належними та допустимими доказами порушення товариством приписів податкового законодавства.

Зазначене вище у сукупності свідчить, що відповідач не мав законних та обґрунтованих підстав робити висновки про здійснення контрагентами позивача надання послуг та товарів на користь останнього без мети настання реальних наслідків та, відповідно, про нереальність таких операцій.

Враховуючи зазначене та оскільки судом, в межах розгляду даної адміністративної справи, не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки, про порушення позивачем податкового законодавства.

Додатково щодо податкового повідомлення-рішення від 22.08.2023 №2 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як зазначено в акті перевірки та податкову повідомлені-рішенні, підставою для нарахування штрафних санкцій та податкових зобов`язань з податку на додану вартість стали висновки перевіряючих про не встановлення реалізації товарів та його списання від контрагентів ТОВ «ЕЛЛІАНА ПЛЮС» та ТОВ «ЛУЦЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ», в результаті чого на думку перевіряючих Позивачем занижено податок на додану вартість на суму 650 721 грн за період лютий 2020, березень 2020, серпень 2021 та вересень 2021.

Так, в спірному періоді Позивачем відображено податкові зобов`язання від реалізації курятини, придбаної у наступних постачальників:

- ТОВ «ЕЛЛІАНА ПЛЮС» на підставі договору поставки №01-06П від 01.06.2021.

Факт виконання договору підтверджується первинними документами, а саме: реєстром податкових накладних, видатковою накладною №74 від 03.08.2021, товарно-транспортною накладною (ТТН) від 03.08.2021, видатковою накладною №75 від 03.08.2021, ТТН від 03.08.2021, видатковою накладною №77 від 04.08.2021, ТТН від 04.08.2021, видатковою накладною №79 від 05.08.2021, ТТН від 0.08.2021, видатковою накладною №81 від 06.08.2021, ТТН від 06.08.2021, видатковою накладною №80 від 06.08.2021, ТТН від 06.08.2021, видатковою накладною №82 від 09.08.2021, ТТН від 09.08.2021, платіжним дорученням №4232, платіжним дорученням №4224, платіжним дорученням №4227, платіжним дорученням №4233, платіжним дорученням №4228, платіжним дорученням №4228, платіжним дорученням №4232, платіжним дорученням №4234, платіжним дорученням №423 8, платіжним дорученням №423 5, платіжним дорученням №4244, платіжним дорученням №4256, платіжним дорученням №4237, платіжним дорученням №4232, платіжним дорученням №4234, платіжним дорученням №4244, платіжним дорученням №4237, платіжним дорученням №4240, платіжним дорученням №4242, платіжним дорученням №4253, платіжним дорученням №4238, платіжним дорученням №4239, платіжним дорученням №4243, платіжним дорученням №4239, платіжним дорученням №4245, платіжним дорученням №4251, платіжним дорученням №4247, платіжним дорученням №4250, платіжним дорученням №4252, платіжним дорученням №4262, платіжним дорученням №4249, платіжним дорученням №4249, платіжним дорученням №4256, платіжним дорученням №4251, платіжним дорученням №4253.

- ТОВ «ЛУЦЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» на підставі договору поставки №15942А від 01.07.2020.

Факт виконання договору підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме: видатковою накладною №185469 від 01.09.2021, актом розбіжності, ТТН від 01.09.2021, видатковою накладною №185356 від 01.09.2021, ТТН від 01.09.2021, видатковою накладною №185362 від 01.09.2021, ТТН від 01.09.2021, видатковою накладною №186017 від 02.09.2021, ТТН від 02.09.2021, видатковою накладною №185489 від 02.09.2021, ТТН від 01.09.2021, видатковою накладною №186702 від 03.09.2021, ТТН від 03.09.2021, видатковою накладною №186520 від 03.09.2021, ТТН від 03.09.2021, видатковою накладною №186718 від 03.09.2021, ТТН від 03.09.2021, видатковою накладною №186717 від 03.09.2021, ТТН від 03.09.2021, видатковою накладною №187294 від 04.09.2021, ТТН від 04.09.2021, видатковою накладною №187330 від 04.09.2021, ТТН від 04.09.2021, видаткової накладної №187705 від 06.09.2021, ТТН від 06.09.2021, видатковою накладною №187704 від 06.09.2021, ТТН від 06.09.2021, актом встановлення розбіжностей, видатковою накладною №187550 від 06.09.2021, ТТН від 06.09.2021, видатковою накладною №187713 від 06.09.2021, ТТН від 06.09.2021, видатковою накладною №187714 від 06.09.2021, ТТН від 06.09.2021, видатковою накладною №187700 від 06.09.2021, ТТН від 06.09.2021, видатковою накладною №188353 від 07.09.2021, ТТН від 07.09.2021, видатковою накладною №188352 від 07.09.2021, ТТН від 07.09.2023, видатковою накладною №188856 від 08.09.2021, ТТН від 08.09.2021, видатковою накладною №188722 від 08.09.2021, ТТН від 08.09.2021, видатковою накладною №188713 від 08.09.2021, ТТН від 08.09.2021, видатковою накладною №188909 від 08.09.2021, ТТН від 08.09.2021, видатковою накладною №188847 від 08.09.2021, ТТН від 08.09.2021, видатковою накладною №189317 від 09.09.2021, ТТН від 09.09.2021, видатковою накладною №189432 від 09.09.2021, ТТН від 09.09.2021, видатковою накладною №189963 від 10.09.2021, актом розбіжності, ТТН від 10.09.2021, видатковою накладною №189825 від 10.09.2021, ТТН від 10.09.2021, видатковою накладною №190876 від 13.09.2021, ТТН від 13.09.2021, видатковою накладною №190877 від 13.09.2021, ТТН від 13.09.2021, видатковою накладною №190671 від 13.09.2021, ТТН від 13.09.2021, видатковою накладною №190822 від 13.09.2021, ТТН від 12.09.2021, видатковою накладною №190940 від 13.09.2021, ТТН від 13.09.2023, видатковою накладною №192545 від 15.09.2021, ТТН від 15.09.2021, видатковою накладною №191598 від 15.09.2021, ТТН від 15.09.2021, видатковою накладною №191744 від 14.09.2021, ТТН від 14.09.2021, видатковою накладною №191609 від 15.09.2021, ТТН від 15.09.2021, видатковою накладною №192280 від 15.09.2021, ТТН від 15.09.2021, видатковою накладною №192315 від 16.09.2021, ТТН від 16.09.2021, видатковою накладною №192456 від 16.09.2021, ТТН від 16.09.2021, видатковою накладною №192967 від 17.09.2021, ТТН від 17.09.2021, видатковою накладною №192962 від 17.09.2021, ТТН від 17.09.2021, видатковою накладною №192830 від 17.09.2021, ТТН від 17.09.2021, видатковою накладною №192912 від 17.09.2021, ТТН від 16.09.2021, видатковою накладною №192998 від 17.09.2021, ТТН від 17.09.2021, видатковою накладною №193911 від 20.09.2021, ТТН від 20.09.2021, видатковою накладною №193668 від 20.09.2021, ТТН від 20.09.2021, видатковою накладною №193521 від 18.09.2021, ТТН від 18.09.2021, видатковою накладною №193903 від 20.09.2021, ТТН від 20.09.2021, видатковою накладною №193904 від 20.09.2021, ТТН від 20.09.2021, видатковою накладною №195384 від 22.09.2021, ТТН від 22.09.2021, видатковою накладною №195130 від 22.09.2021, ТТН від 22.09.2021, видатковою накладною №195909 від 23.09.2021, ТТН від 23.09.2021, видатковою накладною №197753 від 24.09.2021, ТТН від 24.09.2021, видатковою накладною №196749 від 24.09.2021, ТТН від 24.09.2021, видатковою накладною №197694від 24.09.2021, ТТН від 23.09.2021, видатковою накладною №197735 від 24.09.2021, ТТН від 24.09.2021, видатковою накладною №198321 від 25.09.2021, ТТН від 25.09.2021, видатковою накладною №198917 від 27.09.2021, ТТН від 27.09.2021, видатковою накладною №198731 від 27.09.2021, ТТН від 27.09.2021, видатковою накладною №198908 від 27.09.2021, ТТН від 27.09.2021, видатковою накладною №199658 від 28.09.2021, ТТН від 28.09.2021, видатковою накладною №200278 від 29.09.2021, ТТН від 29.09.2021, видатковою накладною №200156 від 29.09.2021, ТТН від 29.09.2021, видатковою накладною №200256 від 29.09.2021, ТТН від 29.09.2021, видатковою накладною №200703 від 30.09.2021, ТТН від 30.09.2021, платіжними дорученнями від 03.08.2021 №43957, від 04.08.2021 №44063, від 09.08.2021 №44372, від 11.08.2021 №44624, від 13.08.2021 №44814, від 16.08.2021 №44912, від 18.08.2021 №45208, від 20.08.2021 №45448, від 25.08.2021 №45560, від 27.08.2021 №45866, від 30.08.2021 №46091, від 01.09.2021 №46266, від 03.09.2021 №46475, від 06.09.2021 №46615, від 08.09.2021 №46901, від 10.09.2021 №47162, від 13.09.2021 №47264, від 14.09.2021 №47523, від 15.09.2021 №47612, від 16.09.2021 №47685, від 17.09.2021 №47804, від 20.09.2021 №47898, від 21.09.2021 №48053, від 22.09.2021 №48180, від 23.09.2021 №48264, від 24.09.2021 №48330, від 27.09.2021 №48377, від 28.09.2021 №48449, від 29.09.2021 №48578.

Як вказує позивач, придбаний товар у контрагентів поставлявся та реалізовувався на магазини, де кінцевим покупцем був споживач та у виробництво кулінарії, що також потім реалізовувалось споживачам. В свою чергу, реалізація позивачем товарів фізичним особам (кінцевим споживачам) здійснювалась на умовах публічного договору, який серед істотних умов правочинну не вимагає письмової форми. При розрахунках за отриманий товар покупцями використовувався реєстратор розрахункових операцій.

Більше того, реалізація споживачам придбаного товариством товару підтверджується денними Z-звiтaми по РРО, які за фіскальними номерами відображаються у контролюючого органу та знаходяться в базах даних ДПС, що не піревірялось під час перевірки, адже акт перевірки не містить таких відомостей.

Крім того, відповідно до калькуляційних карток у відповідності до оборотів товару, прослідковується подальша реалізація придбаного товару у виробництва позивача та виготовлення продукції. Так:

- придбана позивачем продукція, а саме тушка куряча охолоджена, реалізовувалась у виробництві позивача як «Курка гриль»;

- м`ясо мех.обвал.курч. бр. заморожена - використовувалась позивачем у приготуванні «Ковбаса Власна Ковбасна Буковельська»;

- м`ясо мех.обвал.курч. бр. заморожена - у приготуванні «Сардельки, Фірмові з сиром з м`ясом».

Таким чином, висновки акту перевірки позивача не знайшли свого підтвердження при розгляді даної адміністративної справи.

А як наслідок, неправомірними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку, є оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 15 730, 13 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправні оскаржувані рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА» (04112, місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 15; ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 22.08.2023 №2, №2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА» понесені останнім судові витрати у розмірі 15 730, 13 грн (п`ятнадцять тисяч сімсот тридцять гривень тринадцять).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.