Справа № 160/32488/24
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- Визнати протиправним та скасувати п. 2.22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 19.09.2022 р. № 249.
- Визнати протиправним та скасувати п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 29.09.2022 № 259.
- Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 30.09.2022 р. № 8313 "Про результати службового розслідування".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірними наказами відносно позивача проведено службове розслідування за висновками якого останнього визнано таким, що самовільно залишив місце несення служби, виключено зі складу військової частини та припинено виплату грошового забезпечення. Разом з тим, позивач весь час перебував на бойових позиціях до моменту отримання поранення та відбуття на лікування, в подальшому повернувся до місця несення служби.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом по мобілізації у військові частині НОМЕР_1 .
31.08.2022 перебуваючи на бойовій позиції біля м. Бахмут Донецької області позивач отримав контузію. Близько 23:00 год позивача було направлено до м. Дружківка для складання первинних медичних документів. Там позивач пробув декілька днів. 03.09.2022 р. позивача направили до м. Часів Яр, а вже звідти до м, Павлоград, де позивач почав проходити медичне обстеження та лікування отриманої контузії. Проходив позивач лікування в госпіталі в Павлограді до 14.09.2022 р.
14.09.2022 позивач вибув з госпіталю та прибув до пункту тимчасової дислокації в АДРЕСА_1 , як було наказано мені командиром. Прибувши до пункту тимчасової дислокації позивач звернувся до лікаря частини для диспансерного нагляду та отримання ліків, як було рекомендовано лікарями госпіталю в/ч НОМЕР_4 .
В подальшому в пункті тимчасової дислокації позивач продовжив реабілітацію та приймав ліки.
Проживав позивач разом з іншими побратимами у визначеному місці командиром роти капітаном ОСОБА_2 в м. Бахмут. Разом з позивачем проживав у визначеному місці побратим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Весь час в період з 14.09.2022 року по 03.10.2022 року позивач знаходився в м. Бахмут (що підтверджується показами свідків - військовослужбовцем ОСОБА_3 , командиром взводу лейтенантом ОСОБА_5 та командиром роти ОСОБА_2 ).
03.10.2022 командир взводу ОСОБА_6 повідомив позивачу, що за наказом командира роти він має здати зброю та засоби індивідуального захисту відповідальним посадовим особам військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та в наступному відбути до АДРЕСА_3 .
03.10.2022 позивач прибув до АДРЕСА_3 , доповів старшому по пункту постійної дислокації про прибуття і останній повідомив про необхідність прибути до стройової частини для подання рапортів про прибуття. В стройовій частині позивачу стало відомо, що його оголошено таким, що самовільно залишив місце несення служби.
В подальшому при спілкуванні з старшим по пункту постійної дислокації, останній повідомив, що військова служба призупинена, а тому позивач рахується поза штатом і не може знаходитись на території військової частини. І позивачу варто чекати притягнення або до адміністративної або кримінальної відповідальності. При цьому позивач намагався отримати від військової частини будь-які документи, що підтвердять факт залишення мною місця несення служби та призупинення його служби (виведення поза штат), проте ніхто такі документи не надав. Тому позивачем було прийнято рішення поїхати до дому за адресою АДРЕСА_4 .
Будучи незгодним з виниклою ситуацією 07.10.2022 позивач подав заяву до Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, де виклав всі обставини учасником яких він став. Проте порушених кримінальних проваджень або перевірок за заявою не було проведено.
Адвокатом позивача направлено адвокатський запит від 20.10.2024 р. № 110 до військової частини НОМЕР_1 за яким запитувались ряд документів.
05.12.2024 отримано лист від військової частини НОМЕР_1 від 21.11 2024 та додатки до нього.
З отриманих документів вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2022 р. № 249 позивача було оголошено таким, що самовільне залишив місце несення служби 18.09.2022 р. Цим же наказом його виключено з котлового, речового та грошового забезпечення.
29.09.2022 р. наказом № 259 позивача увільнено від займаної посади та виведено в розпорядження командира військової частини.
02.08.2023 р. № 577 призупинено військову службу позивача з 01.08.2023 р. з підставі реєстрації кримінального провадження.
20.09.2022 наказом № 7612 розпочато службове розслідування відносно позивача за фактом самовільного залишення місця несення служби. Складено акт службовою розслідування.
30.09.2022 наказом № 8313 завершено службове розслідування відносно позивача за фактом самовільного залишення місця несення служби.
Вважаючи наведені накази протиправними позивач звернувся до суду.
При вирішені спору суд виходить із такого.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.
Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Частиною 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Частиною 7 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.
Пунктом 1 розділу IV Наказу №608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Пунктом 2 розділу IV наказу №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
- знати підстави проведення службового розслідування;
- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Таким чином, суд зазначає, що призупиненню військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.
Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.
Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.
При цьому самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.
Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку щодо недоведеності відповідачем факту самовільного залишення місця несення служби відповідачем 18.09.2022 року.
Таким чином суд зазначає, що висновки акту службового розслідування на підставі яких був прийняти оскаржуваний наказ спростовуються матеріалами справи, в зв`язку з чим наказ від 30.09.2022 р. № 8313 "Про результати службового розслідування" є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо посилання позивача на те, що його не було ознайомлено з наказом про призначення службового розслідування та наказом про результати службового розслідування, та йому не відомо з яких підстав його позбавлено певних виплат суд зазначає, що ані Порядком проведення службового розслідування від 21.11.2017 року № 608, ані Дисциплінарним статутом ЗСУ не визначено обов`язку ознайомлювати під підпис осіб відносно яких проводиться розслідування з наказом про початок проведення службового розслідування та актом про результати службового розслідування.
При цьому, приписами п. 3 розділу VІ визначено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Доказів відібрання у позивача письмових пояснень матеріали справи не містять.
Абз. 2, 3 пункту 2 розділу VІ Порядку проведення службового розслідування від 21.11.2017 року № 608, передбачено, що наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Відповідачем не надано доказів того, що позивача було ознайомлено з наказом щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, або складений акт про відмову.
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про порушення відповідачем порядку прийняття рішення за результатами службового розслідування в частині ознайомлення позивача з наказом.
З огляду на те, що накази про призупинення виплати грошового забезпечення та виведення зі складу військової частини прийняті на підставі висновків службового розслідування які визнано судом протиправним, суд доходить висновку про задоволення вимог про скасування таких наказів як похідних.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати п. 2.22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 19.09.2022 р. № 249.
Визнати протиправним та скасувати п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 29.09.2022 № 259.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 30.09.2022 р. № 8313 "Про результати службового розслідування".
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна