Справа № 460/2068/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2025 року м. Рівне №460/2068/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доВідділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

07.02.2025 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови №065124 від 26.11.2024 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.02.2025 позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 27.02.2025 задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову; до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №460/2068/25 зупинено стягнення на підставі виконавчого документа постанови №065124 від 26.11.2024, винесеної Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у виконавчому провадженні ВП №77285308, що перебуває на виконанні у Відділі ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно з позовною заявою, вимоги ФОП ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена на підставі безпідставно складеного акту перевірки від 23.10.2024, так як не здійснювались перевезення пасажирів. Наголошує, що посадова особа відповідача взагалі не зазначила у акті перевірки, яким чином дійшла висновку про те, що здійснювались пасажирські перевезення на замовлення: не зазначено, що в ТЗ перебували пасажири (замовники послуг), відсутні їхні пояснення щодо обставин їх перевезення позивачем. З матеріалів перевірки неможливо встановити факту попереднього замовлення пасажирами у позивача послуг із перевезення та договірних умовах такого перевезення. Крім цього, зазначає, що Закон №2344-ІІІ розрізняє пасажирські перевезення на перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами, тому на підставі виданої Ліцензії, здійснює, зокрема внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Проте, транспортним засобом Volkswagen Crafter н.з. НОМЕР_1 , вказані перевезення не здійснюються, оскільки такий ТЗ є загальним легковим пасажирським ТЗ. Відповідно, факт допущення 23.10.2024 перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених статтями 34, 39 Закону №2344-III є не доведеним та безпідставним. Звертає увагу, що здійснює господарську діяльність в межах чинного законодавства, з наявністю всіх необхідних документів, однак порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III не допускала. За наведеного, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач позов не визнає. Вказує, що інспектор на автовокзалі розпочав перевірку транспортного засобу який внесений до системи «Шлях» перевізником, як засіб провадження господарської діяльності який має ліцензію на перевезення пасажирів. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб Volkswagen Crafter д.н.з. НОМЕР_1 є загальним легковим пасажирським, отже даний транспортний засіб за своїми характеристиками підпадає лише під вид перевезень перевезення легковими автомобілями на замовлення. Наголошує, що водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, але під час проведення перевірки 23.10.2024, водій у грубій формі не допустив інспектора до перевірки транспортного засобу не надавши при цьому жодних документів. Тому, під час проведення перевірки було встановлено порушення статтей 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»: під час здійснення перевезень пасажирів перевізник не забезпечив водія документами, а саме: відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій від надання пояснень та підпису Акту відмовився. Комерційне це перевезення чи ні, якраз і підлягало перевірці, до якої водій не допустив інспектора, всіляко перешкоджаючи. Крім цього, позивача було повідомлено про розгляд справи листом №10208/37-24-24 від 15.11.2024, який було направлено на офіційну адресу електронної пошти. З огляду на наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

22.08.2005 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець (номер запису 0004217), з видами діяльності за КВЕД: 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у. (основний); 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.

12.12.2014 позивачу на підставі рішення від 09.12.2014 №676, видано Ліцензію серії АЕ №572220 про надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом. Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами. Строк дії ліцензії з 07.08.2013 (необмежений).

Позивач є власником транспортного засобу Volkswagen Crafter н.з. НОМЕР_1 , який є загальним легковим пасажирським транспортним засобом, з кількістю 9 сидячих місць, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 19.11.2021.

23.10.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області о 10 год 03 хв проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, місце перевірки: АС Рівне, вул. Київська, 40. Направлення на рейдову перевірку від 21.10.2024 №000757.

За результатами перевірки складено Акт №АР049535 від 23.10.2024, відповідно до якого, був зупинений транспортний засіб Volkswagen н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

В Акті зазначено, що: серія і номер свідоцтва про реєстрацію «не надано»; водій «невідомо»; документ, що посвідчує особу водія «не надано».

Під час перевірки виявлено порушення: «ст. 34, 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» під час перевезень пасажирів перевізник не забезпечив водія т/з документами, а саме відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу». У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» «абз. 3 ч. 1 перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 цього Закону».

У графі «пояснення водія про причини порушень» записи відсутні; у графі «ініціали та прізвище» водія транспортного засобу зазначено «невідомо», підпис водія відсутній.

Акт №АР049535 від 23.10.2024 підписаний старшим державним інспектором Ямпілець О.А.

15.11.2024 на електронну адресу позивача направлялось повідомлення про розгляд справи на 26.11.2024 (лист №102081/37-24-24 від 15.11.2024 як зазначено відповідачем).

26.11.2024 на розгляд справи позивач не прибула; клопотань, заяв чи пояснень по суті не надавала. Справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглянута без її участі.

Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №065124 від 26.11.2024, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону в розмірі 17000,00 грн.

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» №442 від 10.09.2014 Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі Закон №2344-ІІІ), що регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 2 Закону №2344-ІІІ передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Не є спірною та обставина, що належним автомобільним перевізником у спірних правовідносинах є ФОП ОСОБА_1 .

Статтею 5 Закону №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини 12 статті 6 цього Закону, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. А згідно з частиною 14 статті 6 Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567).

Цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункт 1 Порядку №1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку №1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктом 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності) (пункт 26 Порядку).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27 Порядку).

З аналізу викладеного законодавства убачається, що Порядком №1567 установлено обов`язок органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Водночас, неявка суб`єкта господарювання на розгляд такої справи не є перешкодою для її розгляду та прийняття відповідного рішення.

При цьому, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01 березня 2018 року у справі №820/4810/17, від 14 грудня 2023 року у справі №280/1426/20, від 21 грудня 2023 року у справі №560/11763/22, від 06 червня 2024 року у справі №340/1617/22.

Відповідно до матеріалів даної справи, повідомлення (запрошення) від 15.11.2024 про розгляд справи про порушення транспортного законодавства, що призначено на 26.11.2024 відповідач направив позивачу завчасно на електронну адресу.

Тобто, відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства.

Водночас, нормами Порядку №1567 не встановлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Щодо правомірності винесення оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу по суті встановленого порушення, суд зазначає наступне.

Пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами. В свою чергу, автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно (стаття 1 Закону №2344-ІІІ).

Стаття 19 Закону №2344-ІІІ визначає, що при державній реєстрації автобусів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх належності до транспортного засобу загального призначення чи до транспортного засобу спеціалізованого призначення.

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Відповідно до статті 35 Закону №2344-III послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Статтею 29 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.

Позивачу видано Ліцензію серії АЕ №572220 про надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом.

Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами. Строк дії ліцензії з 07.08.2013 (необмежений).

Також позивач є власником транспортного засобу Volkswagen Crafter н.з. НОМЕР_1 , який є загальним легковим пасажирським транспортним засобом, з кількістю 9 сидячих місць, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 19.11.2021.

Відповідачем не заперечується, що транспортний засіб Volkswagen Crafter д.н.з. НОМЕР_1 є загальним легковим пасажирським, тому з урахуванням наведених визначень Закону №2344-ІІІ, даний транспортний засіб за своїми характеристиками підпадає лише під вид перевезень перевезення легковими автомобілями на замовлення.

Відповідно до статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен серед іншого: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів та забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно з статтею 35 Закону №2344-III послуги з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення можуть надаватися тільки за попередньою домовленістю із замовником послуг і не можуть надаватися на стоянках таксі та на шляху прямування автомобіля громадянам, з якими не було попередньої домовленості про послугу.

Суб`єкти господарювання, які використовують легкові автомобілі на замовлення, мають право включати витрати на ці послуги до собівартості продукції тільки за умови, що у перевізника є відповідна ліцензія і з ним укладений письмовий договір на обслуговування.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України.

Статтею 39 Закону №2344-ІІІ передбачений перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею ж 40 Закону №2344-ІІІ визначено основні права та обов`язки водія автобуса, таксі, легкового автомобіля на замовлення, легкового автомобіля при перевезенні пасажирів.

Водій легкового автомобіля на замовлення зобов`язаний виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту і технічної експлуатації легкового автомобіля.

Договір про обслуговування легковим автомобілем на замовлення укладається між автомобільним перевізником і замовником у письмовій формі та вважається укладеним з моменту його підписання сторонами або з моменту домовленості сторін (стаття 42 Закону №2344-ІІІ).

За змістом пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до обставин справи, під час перевірки 23.10.2024 виявлено порушення статтей 34, 39 Закону №2344-III: під час перевезень пасажирів перевізник не забезпечив водія т/з документами, а саме відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу».

Отже, підлягає встановленню факт здійснення ФОП ОСОБА_1 перевезення пасажирів 23.10.2024 (під час здійснення перевірки), тобто факт замовлення пасажирами у позивача послуг із перевезення та договірних умов такого перевезення, зокрема, комерційної основи такого перевезення.

Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з пунктом 16 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе, зокрема: використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

За приписами статті 6 Закону №2344-ІІІ під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи контролюючого органу мають право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі, а також здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Наведене свідчить, що одним із доказів вчинення порушень під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) є відеозапис процесу перевірки.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 09.08.2022 №590 затверджено Порядок застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Порядок №590), який регулює застосування, зберігання, видачу, приймання (повернення) засобів фото- і відеофіксації, доступу до фото- і відеозаписів посадовими особами Укртрансбезпеки під час здійснення їхніх повноважень, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої за допомогою засобів фото- і відеофіксації.

Відповідно до пункту 3 Порядку №590 застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Укртрансбезпеки здійснюється, зокрема під час планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Посадова особа Укртрансбезпеки зобов`язана вмикати портативний відеореєстратор під час рейдових перевірок (перевірок на дорозі): зупинення транспортного засобу, процесів виявлення та фіксування порушень, спілкування з фізичними особами. Посадова особа Укртрансбезпеки, яка застосовує портативний відеореєстратор інформує осіб, відносно яких проводиться фото- і відеофіксація (пункти 5, 6 Порядку №590).

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

За правилами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України«Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

До відзиву на позовну заяву, через електронний кабінет Електронного суду (модуля Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи), відповідачем долучено відеозапис рейдової перевірки та відеорепортаж телеканалу «Рівне-1».

В силу частини 5 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом (абзац 2 частини 8 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, на електронні докази долучені відповідачем накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, відповідач, з покликанням на відеозапис з портативного відеореєстратора інспектора, доводить, що на початку перевірки інспектор звернувся до водія з вимогою надати документи на перевезення, на що водій відповів, що це його машина, вона легкова, нічого показувати не буде. Після чого (01 хв 20 сек відео) інспектор перевіряючи салон автомобіля, виявив пасажирку та намагаючись її опитати, отримав перешкоджання з боку водія: водій відштовхнув інспектора, зачинив пасажирські двері автомобіля і сказав «допобачення». Інспектор на підставі відомостей по транспортному засобу з системи «Шлях» з`ясував, що т/з Volkswagen Crafter д.н.з. НОМЕР_1 внесений перевізником ФОП ОСОБА_1 як засіб провадження господарської діяльності; інспектор повторно звернувся до водія з вимогою надати документи на перевезення, водій повторно відмовився надавати документи. Також вказує, що дана подія була зафіксована у репортажі телеканалу «Рівне-1» від 23.10.2024 (50 секунда відео).

Постановою Кабінету міністрів України від 20.05.2013 №422 затверджено Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів (далі Порядок №422).

Згідно з пунктом 10 Порядку №422 під час звернення до водія посадова особа зобов`язана привітатися, назвати свою посаду і прізвище, пред`явити службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) та повідомити про причину зупинення транспортного засобу.

Пунктом 4 Порядку №422 встановлено, що водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години.

Дослідженням відеофіксації процесу перевірки 23.10.2024, судом встановлено наступне.

Відеофіксацію процесу перевірки розпочато 23.10.2024 о 09 год 51 хв 15 сек.

На початку відео зафіксовано, що інспектор підійшовши до транспортного засобу Volkswagen Crafter д.н.з. НОМЕР_1 , біля якого знаходились троє чоловіків та одна жінка, звернувся до водія з вимогою надати документи на перевезення. Водій відповів, що це його машина, вона легкова, нічого показувати не буде.

На запитання інспектора «люди це пасажири?», водій відповів «ні» це мої друзі.

Після чого (01 хв 20 сек відео) інспектор перевіряючи салон автомобіля, виявив жінку старшого віку, запитав «звідкіля їдете?». Водій, підійшовши, сказав «це моя двоюрідна бабуля» та закрив двері.

Інспектор з`ясувавши, що транспортний засіб Volkswagen Crafter д.н.з. НОМЕР_1 належить перевізнику ФОП ОСОБА_1 , яка є ліцензіатом, повторно звернувся до водія з вимогою надати документи на перевезення, на що останній відповів «я просто водій, допобачення».

Фактично, відеофіксацію процесу перевірки завершено 23.10.2024 о 09 год 54 хв, після чого, інспектор відійшов від транспортного засобу. Відеофіксацію процесу завершено 23.10.2024 о 09 год 55 хв 37 сек.

Водночас, як вже встановлено судом, Акт перевірки складено 23.10.2024 о 10 год 03 хв.

З долученого відповідачем відеорепортажу телеканалу «Рівне-1» від 23.10.2024, судом встановлено, що водій не відштовхував інспектора (56 сек/1 хв 05 сек відео).

Судом не встановлено, що інспектор отримав перешкоджання з боку водія, зокрема під час перевірки салону автомобіля. Також судом не встановлено, що водій у грубій формі не допустив інспектора до перевірки транспортного засобу.

Відтак, покликання відповідача з даного приводу є безпідставними.

Суд наголошує, що пунктом 9 Порядку №422 передбачено, що посадова особа у разі невиконання водієм транспортного засобу вимоги щодо зупинення повідомляє про це відповідний підрозділ Національної поліції.

Таким чином, у випадку перешкоджання з боку водія/не допущення у грубій формі інспектора до перевірки транспортного засобу, посадова особа не позбавлена права повідомити про це відповідний підрозділ Національної поліції.

Однак, інспектором не було вчинено таких дій.

Водночас, в Акті зазначено, що: серія і номер свідоцтва про реєстрацію «не надано»; водій «невідомо»; документ, що посвідчує особу водія «не надано».

При цьому, як вбачається з відеофіксації процесу перевірки, інспектор неодноразово вказував про те, що «ФОП ОСОБА_1 є ліцензіатом» і за таких обставин (ненадання водієм документів; наявність пасажира) наявні підстави для притягнення до відповідальності.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що інспектор перевіряючи салон автомобіля «виявив пасажирку» суд звертає увагу, що згідно з Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, пасажир - особа, якій надається послуга з перевезення транспортним засобом та яка не бере участь у керуванні ним.

Суд наголошує, що послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (стаття 1 Закону №2344-ІІІ).

Відповідно до пунктів 104, 105 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, для надання послуг з перевезення легковими автомобілями на замовлення автомобільний перевізник зобов`язаний використовувати транспорті засоби, які належать йому на праві власності чи користування, що підтверджується відповідними реєстраційними документами, мати відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожен автомобіль. Організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку і клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.

У матеріалах справи відсутні пояснення пасажира з приводу здійснення оплати за перевезення.

Суд враховує, що в акті перевірки взагалі не зазначено, яким чином інспектор дійшов висновку про те, що транспортним засобом Volkswagen Crafter д.н.з. НОМЕР_1 здійснювались пасажирські перевезення на замовлення: не зазначено, що в ТЗ перебували пасажири (замовники послуг), відсутні їхні пояснення щодо обставин їх перевезення позивачем, інформацію про певний маршрут, та інших обставин, що в сукупності ідентифікувало б транспортний засіб, як такий, що здійснював перевезення пасажирів на комерційний основі.

Тобто, з матеріалів перевірки неможливо встановити факту попереднього замовлення пасажирами у позивача послуг із перевезення та договірних умовах такого перевезення, зокрема, інспектором не з`ясовано комерційної основи такого перевезення.

Отже, під час проведення перевірки не було встановлено, що позивач здійснював перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення (на комерційній основі).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 по справі №140/1167/22 зауважив, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі Верховний Суд звернув увагу, що «відеозапис з нагрудної камери інспектора, який доданий суб`єктом владних повноважень як доказ до відзиву, не є інформативним, оскільки не підтверджує ані кількість пасажирів, що зазначена в акті та спірній постанові, тобто 8 осіб, ані ідентифікацію осіб пасажирів. Крім того відеозапис не містить загального виду транспортного засобу, з якого можна було б ідентифікувати маршрут, що зазначений в акті та спірний постанові, тобто маршрут «Київ - Камінь-Каширський», що в сукупності ідентифікувало б транспортний засіб, який ймовірно здійснював перевезення пасажирів на комерційний основі, що, насамперед, також інспектором не з`ясовано, оскільки відсутні пояснення пасажирів з приводу здійснення ними оплати за перевезення».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №240/6269/23, від 12.06.2024 у справі №140/2050/22.

Таким чином, доводи відповідача про перевезення 23.10.2024 позивачем пасажирів за відсутності документів, визначених статтями 34, 39 Закону №2344-III, є безпідставним.

Крім цього, суд наголошує, що згідно з пунктом 22 Порядку №1567 у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Відповідач у відзиві вказує, що водій від надання пояснень та підпису Акту відмовився.

Однак, суд наголошує, що в Акті перевірки не зафіксовано про відмову водія від підписання акту та надання пояснень. Як встановлено судом, у графі «пояснення водія про причини порушень» записи відсутні; у графі «ініціали та прізвище» водія транспортного засобу зазначено «невідомо», підпис відсутній.

Більше того, суд повторює, що Акт перевірки складено 23.10.2024 о 10 год 03 хв, тобто після завершення процесу перевірки 23.10.2024 о 09 год 54 хв.

При цьому, дослідженням відеофіксації процесу перевірки, судом також встановлено, що інспектор неодноразово вказував те, що «ФОП ОСОБА_1 є ліцензіатом» і за таких обставин (ненадання водієм документів; на думку інспектора наявність пасажира) наявні підстави для притягнення до відповідальності.

Дійсно як встановлено судом, позивачу видано Ліцензію серії АЕ №572220 про надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом. Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами. Також позивач є власником транспортного засобу Volkswagen Crafter н.з. НОМЕР_1 , який є загальним легковим пасажирським транспортним засобом, з кількістю 9 сидячих місць.

Суд враховує, що транспортного засобу Volkswagen Crafter н.з. НОМЕР_1 , який є загальним легковим пасажирським транспортним засобом (з кількістю 9 сидячих місць) не здійснювались перевезення пасажирів автобусами на підставі Ліцензії серії АЕ №572220.

За встановлених обставин, суд зауважує, що сама по собі наявність у ФОП ОСОБА_1 ліцензії на перевезення, не може бути підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 23.10.2024 позивач на зазначеному транспортному засобі надавала послуги з перевезення пасажирів на замовлення.

У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт вчинення позивачем правопорушення - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», що тягне застосування відповідальності за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у виді адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, постанова №065124 від 26.11.2024 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову №065124 від 26.11.2024 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 квітня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Відінська, буд. 8, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845)

Суддя Н.В. Друзенко