Справа № 345/553/25
Суддя: Гапоненко Р. В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/553/25
Провадження № 2-а/345/7/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого - судді Гапоненка Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Баран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 за участі представника адвоката Чубай Людмили Петрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

позивач звернувася до суду з позовом згідно якого просить скасувати постанову від 31.01.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. Позов мотивує тим, що по досягненню 18 років він подав до Калуської районної державної адміністрації (комісії з альтернативної служби) заяву про заміну військової служби на альтернативну. Комісія визнала наявність в нього «сумлінної відмови», задовольнила його заяву та скерувала на проходження альтернативної служби. В 2006 році він завершив проходження альтернативної служби після чого, 26 липня 2007 року, був взяти на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 (на даний час ІНФОРМАЦІЯ_4 ; Обліково-послужна картка до військового квитка серії НОМЕР_1 ). В 2024 році він оновив свої дані як військовозобов`язаний. У невстановлений день відповідач надіслав до органів національної поліції заяву, в якій ідентифікував позивача як особу, що вчинила адміністративне правопорушення. 27 січня 2025 року дільничний інспектор повідомив йому про те, що він перебуває «у розшуку». Від ТЦК та СП повісток не отримував. 30 січня 2025 року він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де посадова особа вказаного територіального центру комплектування почала складати щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Свою вину він не визнавав, копії протоколу не отримував. Про дату розгляду протоколу не повідомлявся. Відповідачем не наведені в постанові та не надані підтвердження отримання повістки як під час особистого оповіщення, так і засобами поштового зв`язку. Копія відповідного поштового повідомлення чи корінець повістки, або акт про відмову від отримання повістки не долучені до справи. А тому позивач змушений звернутись до суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вважає постанову незаконною та необґрунтованою.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) оригінал постанови (без номера) по справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 про накладення на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ), адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн та відповідного протоколу про адміністративне правопорушення до вказаної постанови.

17.03.2025 від представника позивача адвоката Чубай Л.П. до суду надійшло клопотання в якому просить застосувати до відповідача правові наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАСУ, а саме: кваліфікувати неподання відповідачем відзиву на позов як його визнання.

Від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву. Просить у позові відмовити, з огляду на наступне. 30.01.2025р. ОСОБА_2 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації, у звязку зі своїми релігійними переконаннями. При перевірці облікових даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», ОСОБА_1 останній раз проходив ВЛК в 2007 році, тому відповідно до Положення про Військово-лікарську комісію (ВЛК) в Збройних Силах України від 14.08.2008 року № 402» Визначення придатності військовозобов`язаного до проходження військової служби є частиною уточнення його облікових даних. Для цього потрібно пройти медичний огляд та отримати рішення військово-лікарської комісії (ВЛК) з висновком про придатність чи непридатність до проходження військової служби за станом здоров`я. Під час дії воєнного стану такий висновок дійсний протягом 1-го року. ОСОБА_1 було запропоновано пройти ВЛК для встановлення ступеню придатності, проте він станом на 30.01.2025 року відмовився від проходження ВЛК, чим порушив ЗУ від 11.04.2024 №3633-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» Таким чином, вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Від пояснень та підписання протоколу про адміністративне правопорушення від 30.01.2025р., ОСОБА_2 відмовився у присутності свідків. 31.01.2025 р. тимчасово виконуючим обовязки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення винесено постанову № 1/1/581, згідно якої установлено, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, а саме проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, правопорушення вчинене в особливий період (воєнний стан). За вчинене правопорушення на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі. 17 000 гривень. Щодо оригіналу протоколу та постанови які були витребувані хвалою суду від 12.02.2025 по справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 зазначив, що вони передані до Калуського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Окрім цього просить суд поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву у зв`язку з технічними проблемами та об`єктивними обставинами, зростанням робочого навантаження на працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 , не було можливості вчасно подати відзив по справі. Фактично ознайомитись з матеріалами та з ухвалою по справі вдалось 17.03.2025 року.

Суд вважає причини пропуску строку на подання відзиву поважними, та вважає за необхідне поновити строку його подання та долучити до матеріалів справи.

Представник позивача адвокат Чубай Л.П. подала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідно до оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення полягало в тому, що він «не прибув вчасно за викликом». Проте, відповідно до відзиву на позов ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності начебто за відмову пройти ВЛК. Ні одне з цих тверджень не відповідає дійсності і не підтверджене жодним належним доказом. До відзиву не надано жодного належного доказу, яким би була зафіксована сама подія адміністративного правопорушення: ні корінця повістки, якою ОСОБА_1 начебто було викликано до ТЦК, ні поштового відправлення, ні акту про його відмову в отриманні повістки тощо. Таким чином, відзив є формальним, твердження відповідача є безпідставними, відзив не спростовує жодних доводів, які були викладені в позовній заяві, і які не потребують дублювання у відповіді на відзив. Просить позовні вимоги задоволити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали клопотання в якому просили здійснювати розгляд справи у їх відсутності. Окрім цього подали клопотання в якому просять стягнути з відповідача всі судові витрати по справі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 Мельник А.Ю. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 № 1/1/581 від 31.01.2025 р. за фактом того, що ОСОБА_1 не прибув вчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , від початку мобілізації не прибував для проходження ВЛК та не мас військово-облікового документа встановленого зразка. У зв`язку із чим ІНФОРМАЦІЯ_5 був поданий в розшук зверненням, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.10 ст. 1 та абз. 8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. затверджених постановою Кабінету Мітетрів України від 30.12.2022 № 1487, вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. а саме: не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.10 ст. 1 та абз. 8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. затверджених постановою Кабінету Мітетрів України від 30.12.2022 № 1487, вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн. В гарфі підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відсутній підпис ОСОБА_1 .

Згідно копії витягу з Резерв+, документ оновлено 05.02.2025 , вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 дані уточнив вчасно.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

В силу положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог 283 КУпАП, яка регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення.

При цьому суд, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року.

Відповідно до п.28 вказаного Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Пунктом 41 Порядку №560 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Частиною 1 статті 210 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 2 статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаного. Тому в постанові про адміністративне правопорушення є необхідним посилання на порушення військовозобов`язаним вимог конкретної норми закону чи підзаконного акта.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із оскаржуваної постанови від 31.01.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення винесено постанову за вих. № 1/1/581, згідно якої установлено, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а саме не прибув вчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , від початку мобілізації не прибував для проходження ВЛК та не мас військово-облікового документа встановленого зразка. У зв`язку із чим ІНФОРМАЦІЯ_5 був поданий в розшук зверненням, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.10 ст. 1 та абз. 8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. затверджених постановою Кабінету Мітетрів України від 30.12.2022 № 1487. За вчинене правопорушення на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000 гривень.

З досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених обставин, суд доходить висновку, що при притягненні позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210 КУпАП встановлених законодавством вимог не дотримано.

Так, підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності повинен бути протокол про адміністративне правопорушення. Однак в оскаржуваній постанові жодного посилання на такий протокол не зазначено, представником відповідача до матеріалів справи не долучено та не виконано вимог ухвали суду від 12.02.2025.

Зазначені вище обставини свідчать про невстановлення уповноваженою особою, а саме т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 , під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, обставин вчиненого адміністративного правопорушення, наявність складу правопорушення та його відповідність частині 3 ст. 210 КУпАП, що обумовлює протиправність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 17000грн.

Згідно витягу із електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста (застосунку "Резерв+") документ оновлено 05.02.2025 , вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 дані уточнив вчасно.

При цьому, суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували викладені у постанові обставини, а саме щодо не прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , суду не надано.

Відповідачем не представлено суду доказів підтвердження факту вручення чи надсилання повістки на ім`я ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку чи будь-яким іншим способом передбаченим в КМУ № 560 від 16.05.2024 року.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час війни не визначена. У ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачено, що у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Вищим спеціалізованим судом України, у своїй ухвалі від 23.06.2015 р. у справі №5-1583км15, було підтверджено зазначені вище висновки та «визнано необґрунтованими доводи прокурора в касаційній скарзі про те, що обвинувачений Свідок Єгови не відноситься до жодної категорії військовозобов`язаних, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки вказана норма закону передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації й «інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках». Таким випадком є належність обвинуваченого до релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» з урахуванням положень Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Особливе значення для національної правової системи має практика Європейського суду з прав людини та судове рішення у справі «Баятян проти Вірменії», заява № 23459/03, від 7.07.2011 р., п. 110-112, п. 117, п. 128, та «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Москва проти Російської Федерації» від 10.06.2010 р. (заява № 302/02), пункти 149, 150, якими було визначено обов`язок держави забезпечити учасникам релігійної організації Свідків Єгови право на альтернативну службу. Так, у пп. 110-112 рішення у справі «Баятян проти Вірменії» (Bayatyan v. Armenia) [ВП] від 7.07.2011 р. (заява №23459/03), Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Свідка Єгови засудженого в кримінальному порядку за відмову від проходження військової служби, зазначив, що «несприйняття військової служби - коли мотивом такого несприйняття є серйозний і нездоланний конфлікт між обов`язком служити в армії і переконаннями конкретної особи або її глибокими і невдаваними релігійними поглядами - є переконанням або поглядом настільки незаперечним, серйозним, послідовним і значущим, що на нього поширюються гарантії ст. 9 Конвенції ….Європейський суд вважає, що неявка заявника для проходження військової служби була проявом його релігійних поглядів. У зв`язку з цим притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від призову складає втручання в його свободу сповідувати свою релігію, гарантії якої передбачені п. 1 ст. 9 Конвенції.».

Щодо приналежності ОСОБА_1 до релігійної організації Свідків Єгови то суд не взмозі належно оцінити дане покликання позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази які би підтверджували даний факт.

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.9 КУпАП обставин, оскаржувана постанова винесена без достатніх для того підстав, суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, а відтак, позов слід задовольнити та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збір у розмірі 605,60грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00грн.

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 25.03.2025 до Договору №07-02Кос/2025 про надання правової допомоги від 07.02.2025, платіжну інструкцію від 15.02.2025 на переказ готівки, отримувач «Чубай і Партнери».

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

В інших судових рішеннях Верховний Суд також формував правову позицію щодо самостійного зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 02 липня 2020 року по справі № 362/3912/18 і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/14495/16-ц у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року, самостійно зменшивши судові витрати на професійну правничу допомогу, виходячи із критеріїв реальності та розумності вартості адвокатського гонорару.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. є завищеним, а тому керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, з відповідача слід стягнути 4 000 грн. цих витрат.

Таким чином на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 2,9, 77, 134, 139, 159, 241-246, 257-262, 286 КАС України, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 за участі представника адвоката Чубай Людмили Петрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення від 31.01.2025 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. а також 4000 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: