Справа № 380/22326/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Львів справа №380/22326/24

провадження № П/380/22551/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Давид О.Ю., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Ладанівська Н.С.

відповідача: представник Качмарик Г.В.

третьої особи: представник Ковальова Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач/ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області (третя особа/ГУ ДПС у Тернопільській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 43716/13-01-07-09 від 14 жовтня 2024 року, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області відносно ФОП ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу та судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 вересня 2024 року (дата реєстрації 13.09.2024) посадові особи ГУ ДПС у Тернопільській області склали акт фактичної перевірки №11935/19/00/0704/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265/95) («порушення порядку проведення розрахункових операцій», «не ведеться в порядку передбаченому законодавством обліку запасів за місцем реалізації та зберігання», також не надано первинні документи). На підставі вказаного акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 43716/13-01-07-09 від 14 жовтня 2024 року (далі також спірне/оскаржуване ППР), яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПК України), статті 20 Закону № 265/95 застосувало до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 807 522,00 грн.

Позивач не погоджується із викладеними в акті фактичної перевірки висновками, вважає, що оскаржуване ППР є протиправним та незаконним, оскільки він не допустив жодних порушень податкового законодавства, тож у посадових осіб податкового органу була відсутня підстава для проведення фактичної перевірки і, як наслідок, складення акта фактичної перевірки та винесення спірного ППР.

Позивач насамперед відзначає, що як слідує зі змісту наказу на проведення перевірки від 04.09.2024 року № 1921-п, правовою підставою її проведення є, зокрема підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, однак жодних документів, які б підтверджували наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, а отже про підставу проведення перевірки контролюючим органом не надано ФОП ОСОБА_1 ні безпосередньо перед проведення перевірки, ні під час її проведення. У наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють (юридичні підстави). Отже, у зв`язку із цим, за встановлення протиправності дій податкового органу щодо призначення та проведення перевірки без законних на те підстав, позивач уважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

По суті правопорушень, позивач зазначає, що 05.09.2024 та 12.09.2024 ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ГУ ДПС у Тернопільській області на підставі ст. 85 ПК України для долучення до матеріалів перевірки наступні документи: копію договору комісії та акту приймання передачі товарів до договору комісії, копію форми обліку товарних запасів, копію договорів про спільну діяльність, копію договору суборенди, копію акту приймання передачі до договору комісії від 04.09.2024 та копію форми обліку товарних запасів.

Крім цього, 05 вересня 2024 року, тобто на початку проведення перевірки, представникам податкового органу були надані відповідні первинні документи, що не заперечується й інспекторами у самому акті фактичної перевірки.

Позивач стверджує, що документами, які підтверджують облік і походження товарів є як Форма ведення обліку товарних запасів, так і первинні документи.

У спірному випадку платником податків були надані належні документи, в тому числі, але не виключно, форми ведення обліку товарних запасів, договір комісії, акти приймання-передачі до нього, які беззаперечно підтверджують факт ведення обліку товарних запасів та їх походження, відтак, спростовують висновки податкового органу щодо реалізації необлікованих в установленому законом порядку товарів. При цьому лише дані СОД РРО не можуть бути підставою для складання спірного акта, оскільки конкретні відомості, які б свідчили про порушення суб`єктом господарювання відповідних норм законодавства не надано.

Щодо комісійної торгівлі, позивач вказує, що основним актом, що регулює порядок укладення і виконання договору комісії є ЦК України, відтак, у ФОП ОСОБА_1 відсутній обов`язок із надання квитанції, товарних ярликів та цінників. Із цих підстав, є безпідставним, протиправним і таким, що порушує права платника податків неврахування інспекторами акта приймання-передачі до договору комісії, який є належним, допустимим і достатнім доказом на підтвердження ведення обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства та походження товарних запасів.

У відповіді на відзив та письмових поясненнях позивач підтримав доводи, наведені у позовній заяві та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від № 43716/13-01-07-09 від 14 жовтня 2024 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - судовий збір 6460,18 грн та витрати на правову допомогу - 10 000 грн.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що передумовою для прийняття рішення про проведення фактичної перевірки позивача було отримання від ДПС України листа від 12.02.2024 № 3638/7/99-00-07-04-03-07 про вжиття відповідних заходів податкового контролю та організації і проведення фактичних перевірок мережі магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що зумовлено отриманням звернення від Beijing Roborock Tehnology Со., LTD, в особі Коваленко Аліни, від 29.01.2024 б/н про можливі факти порушення вимог законодавства щодо застосування РРО ПРРО, ведення обліку товарних запасів, здійснення розрахунків в іноземній валюті та використанні праці неоформлених найманих працівників.

Відповідач стверджує, що формулювання підстави проведення перевірки не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі, що і було дотримано при оформлені наказу від 04.09.2024 № 1921-п.

За наведених обставин відповідач уважає, що у ГУ ДПС у Тернопільській області були підстави для проведення фактичної перевірки позивача та стверджує про відсутність порушень підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що унеможливлює скасування оскаржуваного ППР з підстав порушення процедури призначення фактичної перевірки.

Щодо порушення позивачем порядку ведення обліку товарів, відповідач зазначає, що станом на початок перевірки позивачем було надано лише договір комісії від 02.09.2024 № ГА-02-09-24-КС, додаток до договору № 1- акт прийому-передачі товарів. Однак, копію форми обліку товарних запасів, прихідних накладних, виписка з банку про рух коштів по рахунку, трудові договори надані не були.

Згідно електронних копій фіскальних чеків, які відображені у СОД РРО встановлено здійснення торгівлі складними технічно побутовими товарами. Так, 04.09.2024 о 19.30 здійснено реалізацію мобільного телефону IPHONE 15PRO, реалізацію якого проведено через ПРРО ФН із друкуванням відповідного фіскального чека.

Під час проведення перевірки, а саме 05.09.2024 було надано запит про надання документів. Однак, на вимогу контролюючого органу позивачем протягом проведення перевірки таких документів так і не було надано документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів на господарському об`єкті.

Відповідач відзначає, що статтею 20 Закону № 265/95 передбачена відповідальність не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що є у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції. При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів. Що у спірній ситуації і мало місце, оскільки ці документи були відсутні на початок проведення перевірки, про що було зазначено в акті фактичної перевірки.

Відповідач зауважує, що позивач звертає увагу на факт надання документів обліку під час проведення фактичної перевірки, водночас таке твердження не відповідає дійсності, оскільки копії такого документа не було саме на початок перевірки (04.09.2024), а лише згодом, зокрема 05.09.2024 і потім скеровувалось засобами поштового зв`язку.

Крім цього, надана позивачем копія витягу із форми ведення обліку товарних запасів, де відсутні відомості про конкретні найменування товарів, наявних у ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП. В даному додатку містяться тільки відомості щодо реквізитів первинного документа, що підтверджує надходження товару (акт приймання-передачі товарів до договору комісії від 02.09.2024 № ГА-02-09-24-КС).

При цьому відсутні відомості щодо вибуття товару із відображенням найменування, кількості вартості та реквізитів первинного документа, що підтверджує вибуття товару (04.09.2024 о 19.30 здійснено реалізацію мобільного телефону IPHONE 15PRO, реалізацію якого проведено через ПРРО ФН із друкуванням відповідного фіскального чека).

З приводу посилання позивача, що лише дані СОД РРО не можуть бути підставою для складання спірного акта, відповідач зауважує, що інформація, яка надійшла до податкового органу з РРО, має відповідати даним розрахункових документів, які були створені РРО в магазинах позивача, а інформація, яка зберігається в СОД РРО, відображає всі такі передані дані про проведених розрахункових операції та реквізити фіскального чека.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечила у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та додаткових письмових поясненнях, просила у його задоволенні відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ГУ ДПС у Тернопільській області у поданих до суду поясненнях та додаткових поясненнях зазначило, що фактична перевірка об`єкту (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») була проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 04.09.2024 №1921-п «Про проведення фактичної перевірки».

Результати фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 оформлено актом перевірки від 13.09.2024 №11935/19/00/0704/ НОМЕР_1 , у якому встановлено порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР; п. 85.2 ст. 85 ПК України, ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

В подальшому, ГУ ДПС у Тернопільській області надіслало Головному управлінню ДПС у Львівській області матеріали фактичної перевірки для розгляду та прийняття заходів щодо застосування та стягнення штрафних (фінансових санкцій).

Як наслідок, ГУ ДПС у Львівській області винесено податкове повідомлення - рішення №43716/13-01-07-09 від 14.10.2024, яким до позивача за допущене порушення на підставі ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 807 522 грн.

Третя особа зазначила, що на день прийняття наказу про призначення фактичної перевірки у ГУ ДПС у Тернопільській області була наявна інформація від ДПС України, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства у сфері РРО, яка в розумінні підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для проведення фактичних перевірок.

Здійснення такого виду заходу контролю, як в спірній ситуації, було не правом ГУ ДПС у Тернопільській області, а його обов`язком, тому відсутність в наказі про призначення фактичної перевірки детальної інформації про підстави проведення фактичної перевірки не можуть ставити під сумнів легітимність заходу в цілому, якщо такий захід здійснювався на законній підставі.

Щодо не ведення у порядку передбаченому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації позивачем, третя особа вказала, що надані до перевірки Договори комісії №ГА-02-09-24-КС від 02.09.2024 та Додатку 1 до Договору комісії №ГА-02-09-24-КС від 02.09.2024, свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 здійснює комісійну торгівлю товарами (непродовольчими) прийнятими на комісію від ФОП ОСОБА_2 .

Водночас, під час проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_2 , ФОП ОСОБА_1 , не надано квитанцій (другі примірники комітентських карток), які виписуються на товар прийнятий на комісійну торгівлю, а також на товари, в торгівельному залі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не встановлено товарні ярлики та цінники. Таким чином, у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , немає належних документів обліку, які встановлені законодавством для комісійної торгівлі.

Отже, виходячи з вищенаведеного, третя особа висновує, що не має ознак комісійної торгівлі товарами в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому при проведенні фактичної перевірки не враховано Акт приймання-передачі товарів до договору комісії №ГА-02-09-24-КС від 02.09.2024, як документ, який підтверджує ведення обліку.

Також, під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 через продавця ОСОБА_3 було надано Запит від 05.09.2024 про надання документів (копій документів), які пов`язані з предметом перевірки. Проте, ФОП ОСОБА_1 не надав до закінчення перевірки документи (копії документів), які були зазначені в запиті. В магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було складено акт, який засвідчує факт ненадання у визначений у запиті термін (надання не в повному обсязі, відмови від надання) платником податків документів для перевірки від 12.09.2024 (дата реєстрації 13.09.2024 №178/19/00/0704/).

Отже, на думку ГУ ДПС у Тернопільській області, у контролюючого органу були підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, саме тому вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими.

Представник третьої особи - ГУ ДПС у Тернопільській області в судовому засіданні зазначену позицію підтримала, у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 04 листопада 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Залучено Головне управління Державної податкової служби у Тернопільській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та у Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області належним чином засвідчені копії: акта фактичної перевірки від 13 вересня 2024 року № 11935/19/00/0704/ із додатками до нього належної якості (денний звіт, запит, відомість ТМЦ, документи, надані супровідним листом); наказу про проведення фактичної перевірки, на підставі якого проведено перевірку позивача 13 вересня 2024 року та направлення на проведення фактичної перевірки позивача; розрахунку штрафних санкцій до спірного податкового повідомлення-рішення; актів відмови від підписання матеріалів перевірки та від отримання матеріалів перевірки 13 вересня 2024 року; доказів надіслання та отримання акта перевірки від 13 вересня 2024 року на адресу позивача.

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року задоволено заяву представника третьої особи від 02 грудня 2024 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 10.12.2024 ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача від 17 січня 2025 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Суд заслухав пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 28.10.2021 року. Основний вид діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

З 14 год. 11 хв. 05 вересня 2024 року до 12 год. 30 хв. 12 вересня 2024 року посадові особи ГУ ДПС у Тернопільській області на підставі направлень від 04 вересня 2024 року №№ 3331, 3332, 3329, 3330 провели фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Фактична перевірка зазначеного об`єкту (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») була проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 04.09.2024 №1921-п «Про проведення фактичної перевірки».

За результатами проведеної перевірки посадові особи ГУ ДПС у Тернопільській області, склали акт фактичної перевірки від 12.09.2024 №11935/19/00/0704/ НОМЕР_1 (дата реєстрації акта 13.09.2024), згідно із яким у процесі перевірки встановлені порушення: п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР; п. 85.2 ст. 85 ПК України, ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме: не ведення у порядку передбаченому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; не надання документів, що пов`язані з предметом перевірки; порушення роботодавцем законодавства в частині укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Від підпису акта перевірки від 12.09.2024 року №11935/19/00/0704/ НОМЕР_1 (дата реєстрації 13.09.2024) та отримання його примірника продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_4 відмовився, про що посадовими особами ГУ ДПС у Тернопільській області складено акти відмови від підписання матеріалів перевірки та відмови від отримання примірника акта перевірки від 12.09.2024 року.

05.09.2024 посадовими особами ГУ ДПС у Тернопільській області позивачу вручено Запит про надання документів (копій документів) до 12 год. 00 хв. 09.09.2024, а саме: прихідні документи на товар, який знаходиться в реалізації; трудовий договір з найманими працівниками; виписка (витяг) про державну реєстрацію суб`єкта господарювання; виписка з банку по рахунку підприємця (підприємства).

05.09.2024 та 12.09.2024 ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ГУ ДПС у Тернопільській області для долучення до матеріалів перевірки наступні документи: копію договору комісії та акта приймання передачі товарів до договору комісії, копію форми обліку товарних запасів, копію договорів про спільну діяльність, копію договору суборенди, копію акту приймання передачі до договору комісії від 04.09.2024 та копію форми обліку товарних запасів.

12.09.2024 посадовими особами ГУ ДПС у Тернопільській області складено Акт, який засвідчує факт ненадання у визначений у запиті термін (надання не в повному обсязі, відмови від надання) платником податків документів для перевірки.

04 жовтня 2024 року представник позивача адвокат Володимр Фігурський подав до ГУ ДПС у Тернопільській області заперечення до акта фактичної перевірки від 13.09.2024 року №11935/19/00/0704/.

Листом від 09 жовтня 2024 року № 20189/6/19-00-07-04-10 ГУ ДПС у Тернопільській області повідомило ФОП ОСОБА_1 про те, що заперечення не може бути розглянуто контролюючим органом, оскільки граничним терміном подання заперечень було 07.10.2024.

На підставі акта фактичної перевірки №11935/19/00/0704/ від 13.09.2024 ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 43716/13-01-07-09 від 14 жовтня 2024 року, яким за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, статті 20 Закону № 265/95 застосувало до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 807522,00 грн.

Уважаючи податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 43716/13-01-07-09 від 14 жовтня 2024 року протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Щодо правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним із видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання норми пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію у подібних правовідносинах, зокрема:

«Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки».

Матеріалами справи підтверджено, що передумовою для прийняття рішення про проведення фактичної перевірки позивача було отримання від ДПС України листа від 12.02.2024 № 3638/7/99-00-07-04-03-07 про вжиття відповідних заходів податкового контролю та організації і проведення фактичних перевірок мережі магазинів «Ябко», що зумовлено отриманням звернення від Beijing Roborock Tehnology Со., LTD, в особі Коваленко Аліни, від 29.01.2024 б/н про можливі факти порушення вимог законодавства щодо застосування РРО ПРРО, ведення обліку товарних запасів, здійснення розрахунків в іноземній валюті та використанні праці неоформлених найманих працівників.

У аспекті наведеного суд також звертає увагу на те, що наказ ГУ ДПС у Тернопільській області від 04.09.2024 №1921-п «Про проведення фактичної перевірки» містить відомості, зокрема, про:

- мету перевірки здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками;

- вид перевірки фактична перевірка;

- підстави для проведення перевірки підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України (порушення порядку проведення розрахунків);

- об`єкта, перевірка якого проводитиметься, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

Тож з урахуванням встановлених обставин справи суд уважає, що в контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача. Зміст наявного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

У зв`язку з цим суд оцінює критично та відхиляє покликання позивача на відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення фактичної перевірки.

Щодо виявленого під проведення фактичної перевірки позивача порушення суд зазначає таке.

Відповідно до приписів пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Розділ ІІ Закону № 265/95 урегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95 унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону № 265/95 передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Отже, обов`язок суб`єкта господарювання, передбачений пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95, полягає у веденні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійсненні продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Водночас вказаною нормою права визначено, що на початок проведення перевірки суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). У разі невиконання суб`єктом господарювання зазначених обов`язків до нього застосовується фінансова санкція на підставі статті 20 Закону № 265/95.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496.

У Порядку № 496 терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Під час ведення обліку товарних запасів у паперовій формі записи у Формі обліку виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою (пункт 7 розділу ІІ Порядку № 496).

За змістом пунктів 9 - 11 Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:

1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;

2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;

3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

У цій справі суд встановив, що на початок проведення фактичної перевірки позивач надав контролюючому органу такі документи, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації:

- договір комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 як Комітентом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як Комісіонером (а.с.24-26);

- акт приймання-передачі товарів від 04.09.2024 року до Договору комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року, складений про те, що Комітент відповідно до договору комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року передав Комісіонеру на комісію Товари, що зазначені в акті (всього 35 одиниці товару на суму 30016,20 грн (а.с.20);

- акт приймання-передачі товарів від 02.09.2024 року до Договору комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року, складений про те, що Комітент відповідно до договору комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року передав Комісіонеру на комісію Товари, що зазначені в акті (всього 853 одиниці товару на суму 807522,00 грн (а.с.27-36);

- Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 (облік за вересень 2024 року) (а.с.21).

Так, матеріалами справи, зокрема, фіскальними чеками Укрпошти від 05.09.2024 року та від 12.09.2024 року разом із описами вкладення від цих же дат (а.с. 43-48) підтверджено надання контролюючому органу документів щодо належного обліку товарних запасів, які не були взяті ним до уваги.

Факт надання вказаних документів відображений контролюючим органом в п. 2.2.12 акта фактичної перевірки №11935/19/00/0704/ від 13.09.2024, тож суд відхиляє доводи відповідача про те, що ці документи були відсутні на початок проведення перевірки.

Водночас у цьому ж акті контролюючий орган, попри надані позивачем документи, вказав, що позивачем не надано первинних документів щодо отримання (надходження) товару у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , а саме не надано квитанцій (другі примірники комітентських карток), які виписуються на товар прийнятий на комісійну торгівлю, а також на товари, в торгівельному залі магазину «ЯБКО», не встановлено товарні ярлики та цінники, зробивши на підставі цього висновок про порушення позивачем встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які необліковані у встановленому порядку та за встановленою формою.

Суд критично оцінює такий висновок відповідача, оскільки за змістом приписів Порядку № 496 документами, які підтверджують облік та походження товарів, є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку, та первинні документи.

Своєю чергою, первинними документами згідно з Порядком № 496 є опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У розглядуваній ситуації позивач, як вже зазначено судом вище, надав контролюючому органу договір комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року, акт приймання-передачі товарів від 04.09.2024 року та акт приймання-передачі товарів від 02.09.2024 року до Договору комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року, Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 (облік за вересень 2024 року).

Жодних зауважень щодо змісту, форми тощо цих документів контролюючий орган в акті перевірки не зазначив. Також будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковий орган ненавів.

Водночас суд встановив, що договір комісії № ГА-02-09-24-КС від 02 вересня 2024 року, та акти приймання-передачі товарів від 04.09.2024 року від 02.09.2024 року до нього містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (постачальник (Комітент) фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), отримувач (Комісіонер) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )), дату проведення операції (02 вересня та 04 вересня 2024 року передання товарів, зазначених в актах, на комісію), найменування, кількість та вартість товару (всього 35 одиниці товару на суму 30016,20 грн та всього 853 одиниці товару на суму 807522,00 грн (найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в актах)).

Тобто, вказані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних, які передбачені Порядком № 496.

З урахуванням наведеного суд уважає, що надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку № 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.

Своєю чергою, податковий орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання та відсутність первинних документів щодо отримання (надходження) товару (прихідні) не вказав у акті перевірки, які ж саме конкретні первинні документи позивачу належало надати.

У відзиві на позовну заяву відповідач відзначає, що первинними є ті документи, які передбачені Порядком № 496.

Суд цього не заперечує, утім, відзначає, що за приписами вказаного Порядку до первинних належать, зокрема, й інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У спірній ситуації такі документи, як встановив суд вище, були надані позивачем податковому орану, проте безпідставно ним проігноровані.

Більше того, не заслуговують на увагу доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, щодо неподання форми ведення обліку товарних запасів саме на початок перевірки 04.09.2024 року, адже фактична перевірка розпочата ГУ ДПС у Тернопільській області 05.09.2024 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що згідно електронних копій фіскальних чеків, які відображені у СОД РРО встановлено здійснення торгівлі складними технічно побутовими товарами. Так, 04.09.2024 о 19.30 здійснено реалізацію мобільного телефону IPHONE 15PRO, реалізацію якого проведено через ПРРО ФН із друкуванням відповідного фіскального чека, при цьому відсутні відомості щодо вибуття товару із відображенням найменування, кількості вартості та реквізитів первинного документа, що підтверджує вибуття товару.

З цього приводу, суд враховує доводи позивача, який вказує, що не зрозуміло, з яких обставин виходить контролюючий орган, вказуючи, що була проведена покупка товару, не надаючи жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в акті перевірки.

Адже, як слідує зі змісту п. 2.1.1 Описової частини акта фактичної перевірки від 13.09.2024 року вказано - фіскальний номер ПРРО , а у п. 2.2.5 акту фактичної перевірки: проведення розрахункових операцій (ПРРО, розрахункові книжки) при продажу товарів (наданні послуг) зазначено - «факт реалізації не встановлено».

Водночас, жодних належних та допустимих доказів у підтвердження даних обставин, на які покликається відповідач та третя особа, до матеріалів не надано. Відсутні такі докази щодо реалізації мобільного телефону IPHONE 15PRO 04.09.2024 о 19.30 через ПРРО ФН із друкуванням відповідного фіскального чека, і у додатках до акта фактичної перевірки від 13.09.2024 року.

Окремо суд звертає увагу, що складом об`єктивної сторони порушення, за яке передбачено відповідальність ст. 20 Закону №265/95-ВР, є:

- реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку;

- та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

У цьому контексті слід зазначити, що акт фактичної перевірки та спірне податкове повідомлення-рішення містять розбіжності в частині об`єктивної сторони порушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності, а саме «порушено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, не представлено документів щодо походження товарів» (у акті перевірки), натомість «порушено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації» (у податковому повідомленні-рішенні).

Відтак, саме у контексті визначеному у спірному податковому повідомленні-рішенні складі правопорушення, судом досліджується правомірність застосування відповідальності до позивача.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд уважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 повністю спростовується наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на що правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності на підставі статті 20 Закону № 265/95 відсутні.

За цих обставин податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 14 жовтня 2024 року № 43716/13-01-07-09 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 807 522,00 грн, не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А інші доводи та заперечення учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини першої, пункту другого частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 6460,18 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 6460,18 грн сплаченого судового збору.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає, що станом на момент ухвалення судом рішення у цій справі докази їх понесення позивачем у матеріалах справи відсутні, при цьому у судовому засіданні представник позивача зазначила, що вимоги стосовно відшкодування таких судових витрат вона не заявляє, а відшкодуванню у цій справі підлягає лише сума сплаченого позивачем судового збору. Тож з урахуванням викладеного питання розподілу витрат на правничу допомогу суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 14 жовтня 2024 року № 43716/13-01-07-09 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 807 522,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6460,18 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя Клименко О.М.