Справа № 363/929/25
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Найдюк Б.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 31, корпус 2; ) про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 13.02.2025 року головним спеціалістом-інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиним О.А. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № , якою ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за фактом того, що 13.02.2025 року о 15 год. 52 хв. ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу марки Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , у м. Києві на вул. Богданівська, 22, в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Вказану постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та необґрунтованою, оскільки винесена інспектором з паркування без повного з`ясування фактичних обставин справи та без правильного застосування норм матеріального законодавства. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що здійснив зупинку транспортного засобу на лівому боці проїзної частини на вул. Богданівська у м. Києві, поруч з будинком № 22. На вказаній ділянці дороги організовано двосторонній рух, по одній полосі дорожнього руху в кожному напрямку. Смуги дорожнього руху між собою не розділені суцільною лінією горизонтальної дорожньої розмітки. На лівому боці ділянки дороги відсутній знак 3.34 «Зупинку заборонено», який був би встановлений лицевою стороною до учасників дорожнього руху, які рухаються по вул. Богданівська з боку вул. Дениса Монастирського. У свою чергу, наявний на цьому боці ділянки дороги знак 3.34 встановлений лицевою стороною для учасників дорожнього руху, які рухаються в напрямку до вул. Дениса Монастирського, а тому побачити та прочитати цей знак при русі від вул. Дениса Монастирського неможливо. Таким чином відсутні будь-які правові підстави для заборони зупинки транспортного засобу на лівому боці ділянки дороги по вул. Богданівська у м. Києві, що вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 будь-яких порушень вимог ПДР України.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії інспектора щодо винесення спірної постанови, визнати незаконною та скасувати спірну постанову про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 28.02.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано у відповідача копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, встановлено строк для реалізації відповідачем свого процесуального права шляхом подачі відзиву на позовну заяву.

03.03.2025 року від відповідача надійшли копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, в межах якої було винесено спірну постанову про накладення адміністративного стягнення (а.с. 46-61).

13.03.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 62-71), в якому наведено доводи щодо правомірності дій інспектора з паркування та правомірності винесеної постанови, а відповідно наголошено на необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

17.03.2025 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 72-77). Однак, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 28.02.2025 року судом наголошувалося, що відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Тобто, в межах даної справи, яка розглядається у порядку ст. 286 КАС України, заявами по суті справи є лише позовна заява та відзив на позовну заяву. У зв`язку з цим суд не приймає до розгляду подану позивачем відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року у КП «Центр організації дорожнього руху» було витребувано схему організації дорожнього руху на вул. Богданівська Солом`янського району міста Києва з метою забезпечення проведення повного, об`єктивного, всебічного судового розгляду, перевірки доводів кожної із сторін.

25.03.2025 року від КП «Центр організації дорожнього руху» на виконання вимог ухвали суду від 19.03.2025 року надійшли витребувані матеріали.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи, як і відсутність заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 13.02.2025 року (а.с. 60-61) вбачається, що 13.02.2025 року о 15 год. 52 хв. у м. Києві на вул. Богданівська, поруч з будинком 22, ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , у м. Києві на вул. Богданівська, 22, в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З наведеного вбачається, що суть інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, полягає у порушенні ним вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 8.1 8.2-1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 8.4 ПДР України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 15.1 15.3 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.

Відповідно до п. 15.9 ПДР України зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 3.34 Додатку № 1 до ПДР України одним з заборонних дорожніх знаків є знак 3.34 «Зупинку заборонено», який забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Відповідно до п. 14.1.1, 14.2.4 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100:2021» дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі за відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити в певні сезони року (сніг, винос бруду на проїзну частину тощо) або не можна негайно відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (дозволено установлювати на присипній бермі), на тротуарі (за умови, що опори знаків не заважають руху особам на інвалідних візках), розділювальній смузі, газоні тощо та над проїзною частиною (на консольній, рамній опорі, розтяжці тощо) крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом.

Спосіб установлення знака визначається з урахуванням 14.2.17. На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги (з урахуванням інформації, що міститься на них), потрібно дублювати. Дублюючі знаки рекомендовано встановлювати на розділювальній смузі, а за її відсутності чи недостатньої ширини над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Відповідно до п. 14.5.29 вищезазначеного Національного стандарту знак 3.34 «Зупинку заборонено» застосовують, щоб заборонити зупинку і стоянку ТЗ. Його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону. На ділянках доріг, де кількість смуг для руху в одному напрямку дві і більше, знак 3.34 потрібно застосовувати там, де, залежно від інтенсивності руху (таблиця 36) під час об`їзду ТЗ, що зупинилися, створюється підвищена небезпека зіткнення.

Таким чином, дорожній знак 3.34 вводить заборону зупинки та стоянки транспортного засобу на тому боці дороги, на якій цей знак встановлений, і для своєї дії дорожній знак має бути встановлений у спосіб, визначений національним стандартом, щоб забезпечувати спрямованість інформації про встановлену заборону до тих учасників дорожнього руху, для яких ця заборона передбачена.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує того факту, що 13.02.2025 року о 15 год. 52 хв. він здійснив зупинку транспортного засобу Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , у м. Києві на лівому боці дороги по вул. Богданівська, поруч з будинком 22. Однак при цьому позивач у позовній заяві посилається на відсутність будь-якої заборони для зупинки транспортного засобу у цьому місці.

Листом КП «Центр організації дорожнього руху» № 053/04-14/2161 від 25.03.2025 року (а.с. 83) на виконання вимог ухвали суду від 19.03.2025 року надано схему організації дорожнього руху на вул. Богданівська Солом`янського району міста Києва (а.с. 84).

За результатами дослідження схеми організації дорожнього руху судом встановлено наступне: дорога по вул. Богданівська (від вул. Дениса Монастирського і до вул. Стадіонна) має двосторонній рух, який має по одній смузі дорожнього руху у кожному напрямку; згідно затвердженої схеми розділення смуг дорожнього руху по всій вул. Богданівській має здійснюватися за допомогою суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки, крім місць в`їзду та виїзду з прилеглих територій, а також місць перехрещення з іншими дорогами.

Крім того, згідно затвердженої схеми обидві сторони дороги по вул. Богданівській містять дорожні знаки 3.34, які розміщені титульною стороною відповідно до напрямку руху по кожній смузі дорожнього руху. Таким чином, згідно визначеної схеми організації дорожнього руху зупинка та стоянка транспортних засобів на вул. Богданівська Солом`янського району у місті Києві має бути заборонена взагалі, у тому числі як на правому боці дороги в силу встановлених знаків 3.34, так і на лівому боці дороги в силу суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки.

Згідно затвердженої схеми поруч з будинком 22 по вул. Богданівській у м. Києві, де ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу, за що винесено спірну постанову, має бути розташовано два знаки 3.34 «Зупинку заборонено»: один на електроопорі безпосередньо на стороні будинку 22, тобто на боці дороги у напрямку руху до вул. Дениса Монастирського; один на протилежному боці дороги, тобто у напрямку руху від вул. Дениса Монастирського.

У той же час, при дослідженні матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 54-59), у тому числі при перегляді фотознімків, зроблених інспектором з паркування (у їх кольоровому форматі безпосередньо в підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи), судом встановлено, що поруч з будинком 22 по вул. Богданівській у м. Києві розташовано два вищезазначені знаки 3.34 «Зупинку заборонено». Місце розташування цих знаків повністю відповідає затвердженій схемі організації дорожнього руху.

З матеріалів фотофіксації також вбачається, що при здійсненні руху по вул. Богданівська від вул. Дениса Монастирського на лівому боці дороги (тобто на стороні будинку 22) відсутні будь-які дорожні знаки, які були б розташовані титульною стороною до учасників дорожнього руху, які рухаються від вул. Дениса Монастирського. Всі дорожні знаки, у тому числі 3.34, що знаходяться на лівому боці цієї дороги, розташовано титульною стороною лише для учасників дорожнього руху, що рухаються до вул. Дениса Монастирського.

Вищезазначені обставини відсутності дорожніх знаків на лівому боці дороги, які б були встановлені титульною стороною до учасників дорожнього руху, що рухаються від вул. Дениса Монастирського, пояснюються тим, що згідно затвердженої схеми організації дорожнього руху вказана ділянка дороги має містити суцільну лінію 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки, а відповідно має унеможливлювати будь-яку присутність транспортних засобів на лівому боці дороги.

Разом з тим, з матеріалів фотофіксації вбачається, що на ділянці дороги по вул. Богданівська, поруч з будинком 22, відсутня будь-яка горизонтальна дорожня розмітка, у тому числі суцільна лінія 1.1, а також відсутні будь-які дорожні знаки, які б дублювали зміст цієї дорожньої розмітки. Таким чином, фактичний стан організації дорожнього руху на вул. Богданівська, поруч з будинком 22, не відповідає затвердженій схемі організації дорожнього руху в частині нанесення суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки.

Оскільки вказана ділянка дороги має по одній смузі дорожнього руху в кожному напрямку, не має трамвайних колій посередині, смуги для руху фактично не розділені розміткою 1.1, то відповідно до п. 15.3 ПДР України дозволяється зупинка та стоянка транспортного засобу на лівому боці дороги, тобто поруч з будинком 22.

Дорожній знак 3.34, що встановлений на лівому боці цієї дороги, на стороні будинку 22, хоча і встановлює заборону зупинки та стоянки транспортних засобів, однак розташований титульною стороною до учасників дорожнього руху, що рухаються до вул. Дениса Монастирського. Вказаний дорожній знак не дублюється для учасників дорожнього руху, які рухаються від вул. Дениса Монастирського, фактично повернутий до них задньою стороною, що унеможливлює доведення його змісту до цих учасників дорожнього руху, а отже, не дає можливості прийти до висновку, що цей знак спрямовує свою дію на цих учасників дорожнього руху.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Богданівська у м. Києві від вул. Дениса Монастирського, враховуючи дорожню обстановку на цій ділянці дороги, яка характеризується відсутністю розмітки 1.1 та дорожніх знаків 3.34 на лівому боці дороги, які були б повернуті титульною стороною до нього та спрямовували свою дію на нього, мав достатні правові підстави для здійснення зупинки транспортного засобу на лівому боці дороги поруч з будинком № 22.

Виникнення публічно-правового спору між позивачем та відповідачем обумовлено невідповідністю фактичної організації дорожнього руху на цій ділянці дороги затвердженій схемі, а саме відсутня передбачена схемою розмітка 1.1, яка б відповідно до п. 15.3 ПДР України унеможливлювала паркування на лівому боці дороги. Однак недоліки такої невідповідності, неналежне виконання уповноваженими суб`єктами повноважень щодо приведення організації дорожнього руху до затвердженої схеми усі вказані обставини не можуть покладатися на фізичну особу таким чином, щоб бути підставою для її притягнення до відповідальності. Фізична особа не може нести відповідальність за ситуації, які виникають внаслідок дії/бездіяльності, рішення суб`єкта владних повноважень.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (постанова ВП ВС від 05.07.2023 року у справі № 912/2797/21; провадження № 12-32гс22).

З урахуванням вищевикладеного, судом за результатами повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду не встановлено, що 13.02.2025 року о 15 год. 52 хв. ОСОБА_1 , здійснивши зупинку автомобіля Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , у м. Києві на лівому боці дороги по вул. Богданівська, поруч з будинком 22, порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Будь-яких інших порушень ПДР України, зокрема, інших правил зупинки та стоянки, у спірній постанові не зафіксовано.

Таким чином, судом не встановлено наявність у діях ОСОБА_1 будь-яких порушень вимог ПДР України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у постанові про накладення адміністративного стягнення щодо того, що ОСОБА_1 порушив вимоги дорожнього знаку 3.34, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим, оскільки надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не дають можливості «поза розумним сумнівом» дійти до висновку про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Тобто як факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення не доведені.

Відповідно за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, судом встановлено необґрунтованість та неправомірність такого рішення через недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу відповідного правопорушення.

Щодо способу захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Положеннями ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено загальний невичерпний перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду справи. Разом з тим, процесуальним законодавством може бути передбачено спеціальні способи захисту в межах певної категорії справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, приписами ч. 3 ст. 286 КАС України визначено вичерпний перелік спеціальних повноважень суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Аналіз вказаного переліку дає можливість зробити висновок, що він не містить повноважень суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень протиправними, зокрема. У зв`язку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити.

У той же час, зважаючи на необґрунтованість та неправомірність постанови серії 2КІ № від 13.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови серії 2КІ № від 13.02.2025 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1, 5, 7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат ним не понесено. У зв`язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 302 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову серії 2КІ № від 13.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь держави судовий збір у розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 31, корпус 2; ).

Головуючий суддя О.В. Рукас