Справа № 160/34495/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
27.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року у КНП «Новомосковська ЦРЛ» Новомосковської міської ради» на посаді сестри медичної палатної туберкульозного відділення, з 03.01.2020 року по 31.12.2022 року в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) туберкульозного відділення №3 до стажу роботи у подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоду роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року у КНП «Новомосковська ЦРЛ» Новомосковської міської ради» на посаді сестри медичної палатної туберкульозного відділення, з 03.01.2020 року по 31.12.2022 року в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) туберкульозного відділення №3, до стажу роботи у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 29.11.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй протиправно не зараховано періоди роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року та з 03.01.2020 року по 31.12.2022 року в туберкульозному відділенні до стажу роботи у подвійному розмірі. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
30.12.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
17.01.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що заява позивача була подана в порядку Закону України «Про звернення громадян», а тому відповідь на таку заву надавалась в порядку даного закону. Таким чином відповідач зазначає, що позивачем не дотримано вимоги звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, а отже відповідачем не порушено права позивача. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 25.11.2020 року.
З розрахунку стажу ОСОБА_1 , який наявний в пенсійній справі, вбачається, що позивачу зараховано періоди роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року та з 03.01.2020 року по 31.12.2022 року до стажу роботи без урахування кратності.
Не погоджуючись із незарахуванням спірних періодів роботи у подвійному розмірі, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як встановлено судом з трудової книжки позивача:
- 13.09.2005 року прийнята на посаду сестри медичної палатної туберкульозного відділення на період відсутності основного працівника. Має право на пенсію за віком на пільгових умовах за результатом атестації робочих місць згідно Списку №2 як молодший спеціаліст з медичною освітою туберкульозного відділення;
- 05.04.2006 року сестра медична палатна туберкульозного відділення постійно;
- 31.12.2019 року - звільнена з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників;
- 03.01.2020 року прийнята на посаду сестри медичної стаціонару (палатної) туберкульозного відділення №3;
- 08.03.2022 року переведена на посаду сестри медичної приймального відділення;
- 14.05.2022 року переведена на посаду сестри медичної стаціонару (палатної) туберкульозного відділення №3;
- 31.01.2024 року звільнена за власним бажанням відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України.
З розрахунку стажу ОСОБА_1 , який наявний в пенсійній справі, вбачається, що позивачу зараховано періоди роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року та з 03.01.2020 року по 31.12.2022 року до стажу роботи без урахування кратності.
Суд зазначає, що позивач працювала в туберкульозному відділенні, зокрема, в період з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 07.03.2022 року та з 14.05.2022 року по 31.12.2022 року.
Згідно Закону України «Про подолання туберкульозу в Україні» туберкульоз - інфекційне захворювання, викликане мікобактерією туберкульозу.
Оскільки туберкульоз - інфекційне захворювання, періоди роботи позивача в даному інфекційному відділенні підлягають зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі.
В свою чергу позивач в період з 08.03.2022 року по 13.05.2022 року працювала в приймальному відділенні, тобто не в туберкульозному відділенні, отже вказаний період не підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Таким чином суд доходить висновку про протиправність незарахування відповідачем до стажу роботи позивача періодів роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 07.03.2022 року та з 14.05.2022 року по 31.12.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.
Отже підлягає зарахуванню похідна позовна вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи позивача періоди роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 07.03.2022 року та з 14.05.2022 року по 31.12.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.
Матеріали справи не містять доказів заборгованості з виплати пенсії позивача із врахування спірних періодів до моменту здійснення перерахунку та будь-якого рішення або іншого волевиявлення суб`єкта владних повноважень, що свідчили б про намір обмеження пенсійних виплат позивачу у майбутньому, в тому числі, при проведенні зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача.
Убезпечення в майбутньому обмеження виплати пенсії не узгоджуються із завданнями адміністративного судочинства.
У зв`язку з чим, дана вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як встановлено судом позивачем заявлено основну вимогу немайнового характеру та подано до суду вказану позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд», а отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дану позовну заяву у розмірі 968,96 грн., виходячи з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн.) із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 0,04 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню, є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 968,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 07.03.2022 року та з 14.05.2022 року по 31.12.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи періоди роботи з 13.09.2005 року по 31.12.2019 року, з 03.01.2020 року по 07.03.2022 року та з 14.05.2022 року по 31.12.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський