Справа № 420/27556/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27556/24
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 передбаченої Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоплачених сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року у розмірі 3 338,33 грн. та за перше півріччя 2024 року у розмірі 3 765,79 грн.;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоплачених сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року у розмірі 3 338,33 грн. та за перше півріччя 2024 року у розмірі 3 765,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку осіб з інвалідністю з правом на позачергове безоплатне забезпечення легковим автомобілем згідно Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999. 30.07.2024 року Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради йому було виплачено недоплачені суми грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року у розмірі 3 338,33 грн. та за перше півріччя 2024 року у розмірі 3 765,79 грн. У той же час відповідачем, в порушення ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не було виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Враховуючи вищевказане, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про необхідність нарахування та виплати компенсації втрати частини грошової компенсації. Водночас, листом Управління від 28.08.2024 року було повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на своєчасність виплати недоплачених сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року, які виплачені на виконання судових рішень у справах №420/32043/23 та № 420/11306/24. Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю відповідача щодо виплати компенсації втрати частини доходу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року, виплаченої 30.07.2024 року на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 та від 29.02.2024 року по справі №420/32043/23. Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року, виплаченої 30.07.2024 року на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 та від 29.02.2024 року по справі №420/32043/23. Розподіл судових витрат не провадити.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить апеляційну скаргу задовольнити; скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що відповідні виплати гр. ОСОБА_1 на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду у справі№ 420/32043/23 та у справі № 420/11306/24 а тому вважають, що виплати проведені без порушення строків виплати, а з моменту набрання чинності відповідних судових рішень, на виконання вимог ст. 370 КАС України. Апелянт зазначає, що вищезазначеними судовими рішеннями було встановлено зобов`язання саме щодо механізму обчислення компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з вимог Конвенції про права осіб з інвалідністю (ратифікована Законом України від 16.12.2009 № 1767-УІ) та Європейської соціальної хартії 1996 року (переглянута), яка була ратифікована Україною, проте строків виплати судом не встановлено. Апелянт вважає, що виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування за ІІ півріччя 2023 року та за І півріччя 2024 року Департаментом здійснено у повному обсязі без порушення строків виплати, що відповідає вимогам закону.

22 січня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу другим відповідачем до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи «А» згідно п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку осіб з інвалідністю з правом на позачергове безоплатне забезпечення легковим автомобілем згідно Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999, що підтверджується листом Департаменту праці та соціальної політики Одеської обласної військової адміністрації від 09.04.2024 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування за перше півріччя 2024 року, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію на транспортне обслуговування за перше півріччя 2024 року, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, з урахуванням здійснених виплат.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, по справі №420/32043/23 було визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць;

Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. №228», а саме 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, з урахуванням виплачених сум.

30.07.2024 року на виконання вищевказаних рішень Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 та від 29.02.2024 року по справі №420/32043/23 Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради позивачу було виплачено недоплачені суми грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року у розмірі 3338,33 грн. та за перше півріччя 2024 року у розмірі 3765,79 грн.

У той же час відповідачем, в порушення ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не було виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Враховуючи вищевказане, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою від 13.08.2024 року про необхідність нарахування та виплати компенсації втрати частини грошової компенсації на транспортне обслуговування, в якій просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року в зв`язку з порушенням строків її виплати.

Водночас, листом Управління від 28.08.2024 року було повідомлено позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на своєчасність виплати недоплачених сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року, які виплачені на виконання судових рішень у справах №420/32043/23 та № 420/11306/24.

Не погоджуючись із вищезазначеною бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом для захисту власних прав та інтересів в межах даної справи.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що несвоєчасне нарахування та виплата грошової компенсації на транспортне обслуговування відбулось у зв`язку з протиправними діями Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, тобто з вини органу, що нараховував і виплачував таку компенсацію, позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року, виплаченої 30.07.2024 року на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 та від 29.02.2024 року по справі №420/32043/23.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-III).

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону №2050-ІІІ).

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Такий підхід до розуміння зазначених норм права, сформулював Верховний Суд України ще у постановах від 19.12.2011 у справі № 6-58цс11, від 11.07.2017 у справі №2а-1102/09/2670 та підтримується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20, від 12 вересня 2024 року у справі № 400/5837/23 та інш.

Постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року №159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі Порядок №159).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п.3 Порядку № 159 Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Зміст наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі страхові виплати, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/15033/21.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» (далі - Закон № 2961-IV).

Виплата грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування регламентована положеннями статті 28 Закону №2961-IV.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення автомобілем.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам недієздатних осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року №228 (далі - Порядок №228).

За п.5 Порядку компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік -

у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з

дня їх призначення.

Тобто, враховуючи вищевказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування не є разовою грошовою виплатою, оскільки виплачується рівними частинами двічі на рік -

у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з

дня їх призначення, а тому, на думку суду, відноситься до соціальних виплат, які, згідно ст.2 Закону №2050-III, є грошовими доходами громадян.

Як встановлено судами, нарахування та виплата позивачу недоплачених сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року у належному розмірі відбулась лише 30.07.2024 року на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 та від 29.02.2024 року по справі №420/32043/23.

З цього приводу колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що відповідні виплати позивачу були проведені без порушення строків виплати, оскільки підставою для звернення позивача до суду в межах вищевказаних справ було ненарахування та невиплата грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року. Недоплачена сума була перерахована позивачу лише 30.07.2024 року на виконання відповідних рішень суду. Тобто, сам факт здійснення виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування за спірний період не у повному обсязі, свідчить про порушення строків виплати грошового доходу, оскільки позивач не отримав одразу грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року грошову компенсацію у належному розмірі, а був змушений у подальшому звертатися до суду задля захисту своїх порушених прав в частині недоотримання частини грошової компенсації.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки несвоєчасне нарахування та виплата грошової компенсації на транспортне обслуговування відбулось у зв`язку з протиправними діями Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, тобто з вини органу, що нараховував і виплачував таку компенсацію, позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2023 року та за перше півріччя 2024 року, виплаченої 30.07.2024 року на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 року по справі №420/11306/24 та від 29.02.2024 року по справі №420/32043/23.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик