Справа № 160/13340/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/13340/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року в адміністративній справі №160/13340/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення у вигляді повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.10.2023 року за №49613-39446/В-01/8-0400/23 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яку він отримував на день смерті, з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII з 02.04.2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.10.2010 року, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.08.2023 року.

З копії протоколу за пенсійною справою ОСОБА_2 від 17.04.2023 випливає, що він отримував пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ (а.с. 77).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

07.09.2023 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника не у формі, встановленій Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1.

Листом від 10.10.2023 року №49613-39446/В-01/8-0400/23 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що для переходу на пенсію в разі втрати годувальника позивачу необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян та надати заяву щодо переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію вислугу років відповідно до Закону №2262-XII. При собі необхідно мати паспорт, документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування), довідку або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку в банку, а також свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть померлого годувальника та документів про перебування на утриманні померлого (відомості про проживання разом з годувальником за однією адресою, або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт або у разі неможливості надати такі документи - рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника).

Вважаючи лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.10.2023 року №49613-39446/В-01/8-0400/23 протиправним, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року у справі №160/26981/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.09.2023 про призначення пенсії по втраті годувальника та зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.09.2023 року, у порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, з урахуванням висновків суду.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року у справі №160/26981/23 набрало законної сили 09.01.2024 року.

02.04.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за формою, встановленій Порядком №22-1 зразку.

Листом від 12.04.2024 року№0400-010311-8/74742 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що 02.04.2024 позивачем подана заява щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника. В наданих документах відсутні відомості про проживання разом з годувальником за однією адресою або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт або у разі неможливості надати такі документи рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, що передбачено Порядком №22-1 (а.с. 106).

Вважаючи протиправним не переведення позивача на пенсію в разі втрати годувальника, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону №2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

На підставі статті 6 Закону №2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно з частинами 1, 2 статті 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

На підставі статті 31 Закону №2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно зі статтею 36 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідно до статті 45 Закону №2262-ХІІ сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові.

Згідно зі статтею 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Згідно з пунктом 2.3. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

На підставі пункту 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 (витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання), або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Матеріали справи містять копію акту про фактичне проживання від 12.09.2023 року, з якого слідує таке: «Ми, що нижче підписалися, мешканці будинку АДРЕСА_1 , ПІБ: ОСОБА_3 , пасп. дані: АМ 204979 Саксаганським РВ м. Кривого Рогу 13.03.2001; 2) кв. 28, ПІБ: ОСОБА_4 , пасп. дані: АДРЕСА_2 , ПІБ: ОСОБА_5 , пасп. дані: НОМЕР_3 Саксаганським РВ м. Кривого Рогу 13.11.1997, склали цей акт в тому, за адресою мкрн. АДРЕСА_3 проживав без реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2010 року до моменту смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Підписи мешканців підтверджені майстром ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» та затверджені відповідною печаткою.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення у вигляді повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.10.2023 за №49613-39446/В-01/8-0400/23, то суд першої інстанції вірно зауважив, що вказаний лист був предметом розгляду справи №160/26981/23.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року у справі №160/26981/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.09.2023 про призначення пенсії по втраті годувальника;

зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.09.2023, у порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, з урахуванням висновків суду.

Також, у зазначеному рішенні судом зроблений висновок про те, що лист відповідача №49613-39446/В-01/8-0400/23 від 10.10.2023 року не містить висновку по суті розгляду заяви позивача про призначення пенсії, а є лише повідомленням. Відтак, твердження позивача, що відповідачем відмовлено у задоволенні її заяви про призначення пенсії не відповідає дійсним обставинам справи, а згадана відповідь на заяву позивача не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4, частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що 02.04.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за формою встановленого Порядком №22-1 зразка (а.с. 102-103).

Між тим, листом від 12.04.2024 року №0400-010311-8/74742 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що 02.04.2024 року позивачем подана заява щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника.

В наданих документах відсутні відомості про проживання разом з годувальником за однією адресою або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт або у разі неможливості надати такі документи рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, що передбачено Порядком №22-1 (а.с. 106).

Зважаючи на наявний у матеріалах справи акт про фактичне проживання від 12.09.2023 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність висновків ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не підтвердження ОСОБА_1 відомостей про проживання разом з годувальником - ОСОБА_2 за однією адресою.

За наведених обставин, вірними є висновки суду першої інстанції про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII.

Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії ОСОБА_2 з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 23.08.2023 року.

Так, згідно зі статтею 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Відтак, позивач має право на призначення пенсії у разі втрати годувальника з дня звернення за пенсією.

Матеріали справи свідчать, що саме 02.04.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за формою встановленого Порядком №22-1 зразка (а.с. 102-103).

Щодо вимог про призначення позивачу пенсії у відповідному відсотковому розмірі, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі вимоги є передчасними, оскільки позивача не переведено з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII.

Тому, станом на день винесення рішення в цій справі ці права позивача не були порушені, тоді як судовому захисту в адміністративному процесі підлягають лише порушені права позивача на час звернення за судовим захистом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону №2262-ХІІ з 02.04.2024.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року в адміністративній справі №160/13340/24 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року в адміністративній справі №160/13340/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко