Справа № 640/9038/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9038/19 Головуючий у 1 інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 03 травня 2019 року № UA100010/2019/000098/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00669;

- зобов`язати Київську міську митницю ДФС вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених нею митних платежів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 03.05.2019 №UA100010/2019/000098/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.05.2019 №UA100010/2019/00669. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Київська митниця звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що позивачем не підтверджено факт оплати за товар, адже ні до митного оформлення, а ні до суду не надавалися платіжні документи, що передбачені, у тому числі, ст. 53 МК України. Апелянт звертає увагу на те, що в інвойсі A359851 покупцем виступає ОСОБА_2 , проте, один з наданих інвойс від 08.01.2019 №094518 містить посилання на покупця ОСОБА_3 та містить суму оплати на 7713 USD. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач надає дублікат товарного чеку з Copart №928351 від 23.04.2019, яким підтверджує оплату за товар, проте в даному документі зазначено, що оплата відбулася на суму 7263 USD 10.01.2019. Водночас, до митного оформлення позивачем подано Swift від 10.01.2019 на суму 7713 USD. Враховуючи вищезазначене, апелянт вважає, що позивачем документально не підтверджено митну вартість товару - ціну товару та складові митної вартості - витрати на транспортування, на страхування, на брокерські послуги, на послуги третіх осіб.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.04.2019 року о 11:46 посадовою особою митного поста "Західний" прийнято до митного оформлення та присвоєно номер №UA100010/2019/329204 електронній митній декларації на товар: автомобіль легковий, бувший у користуванні - 1шт.: марка Hyndai Genesis; кузов номер НОМЕР_1 ; номер шасі - немає даних; кількість місць для сидіння, включаючи сидіння водія - 5; тип двигуна - бензиновий; номер двигуна - нема даних; робочий об`єм циліндрів двигуна 3800 cm3; колісна формула 4x2; календарний рік виготовлення 2015; модельний рік виготовлення 2015; норма екологічності - ЄВР05 кількість дверей - 4; тип кузова легковий седан; колір сірий; пошкоджений; завозиться з метою відновлення та призначений для використання на дорогах загального користування; торговельна марка: Hyndai; Виробник: "Hyndai Motor Co", Корея; країна виробництва: KR.; отримувач товару - ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 10.12.2011, декларант ФОП ОСОБА_4 .

Митна вартість товару заявлена за основним методом - за ціною договору.

До митного оформлення подано документи, які містяться в гр. 44 митної декларації та в картці відмови №11А100010/2019/00669, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) від 08.01.2019 №А359851; коносамент від 01.02.2019 №6103305/1; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21.12.2018 № НОМЕР_3 ; висновок про якісні характеристики товарів від 18.04.2019 №Д-19-0418-55; договір про надання послуг митного брокера від 18.04.2019 №44; паспорт громадянина України від 10.12.2011 серія НОМЕР_2 ; інформацію про історію транспортного засобу за VIN-кодом (Vehicle History Report for VIN) від 18.04.2019; довідку про присвоєння ІНН від 30.01.2012; інформацію з мережі Інтернет aut стосовно транспортного засобу від 22.04.2019; квитанцію від 19.04.2019 №0.0..1; разову перепустку від 23.04.2019 №В6-0015454.

Митний орган повідомив декларанта про виявлені недоліки (розбіжності) у поданих документах та запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості згідно з переліком, наведеним у ч. З ст. 53 КАС України, зокрема: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599; якщо здійснювалось страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; -висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження; інші документи за бажанням декларанта, що підтверджують митну вартість.

На виконання цих вимог декларантом надіслано: 1) інвойс від ,08.01.2019 №094518 на ОСОБА_3 на суму 9213 USD; 2) інвойс від 08.01.2019 №094518 на ОСОБА_1 на суму 7713 USD; 3) Swift від 10.01.2019 на суму 7713 USD; 4) дублікат товарного чеку Copart на суму 7263 USD.

Київською міською митницею ДФС не було враховано ці документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості спірного автомобіля, у зв`язку з цим, прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 03 травня 2019 року №UA100010/2019/00669.

03 травня 2019 року Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000098/2, яким визначено митну вартість оцінюваного товару за резервним методом на рівні 15811 USD.

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у митному оформленні товарів, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 1 та 2 статті 51 МК України закріплено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Приписами ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

В силу вимог ч. ч. 5-6 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Положеннями статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 травня 2019 року відповідачем прийнято рішення № UA100010/2019/000098/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00669.

Слід зазначити, що у рішенні про коригування митної вартості відсутні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

В силу частини другої статті 55 МК України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Як вказав Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №810/1823/16, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Підставою прийняття оскаржуваних рішень стало наступне: подані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар; за митною декларацією спрацювала система аналізу ризиків щодо витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів; виявлено невідповідність заявленої митної вартості товару та митної вартості операцій з товарами з подібними характеристиками; не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - митна вартість товару визначена на рівні 14101 EUR із перерахунком курсу валют EUR/USD за крос-курсом станом на 03.05.2019 шляхом порівняння заявленого рівня митної вартості з ціновою інформацією зовнішніх джерел з врахуванням VIN-коду, марки, моделі, країни походження, календарного року виготовлення, виробника.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, поданий декларантом до митного оформлення рахунок-фактура (інвойс) від 08.01.2019 №А359851 містить необхідні відомості про оцінюваний товар (номер лоту №49499958), дату платежу - 08.01.2019, суму сплачених продавцю коштів - 7663 USD (з них: 7263 USD - ціна авто, 400 USD - доставка до порту м. Одеси), найменування та контакти покупця і продавця (seller) (W8 Shipping LLC, 4895 Old Louisville Rd., Savannah, Garden City GA 31408, Tel: (+1) ).

Також, надана під час митного оформлення копія інвойсу від 08.01.2019 №094518 містить всі необхідні відомості, а саме, покупцем лоту №49499958 вказано ОСОБА_1 , ціна лоту становить 7263 USD, доставка з м. Даллас, штат Техас, США до терміналу в порт м. Одеса становить 400 USD, що відповідає вартості авто та доставки, визначеній у інвойсі від 08.01.2019 №А359851, продавцем спірного автомобіля є компанія G&G auto sales LLC, сервісні послуги -50 USD.

Згідно наявних в матеріалах справи документів, Компанія W8 Shipping LLC надає професійні послуги трансатлантичного судноплавства, тобто, здійснює доставку покупцям автомобілів в контейнерах зі США в інші країни.

У відповідності до наданого декларантом коносаменту (house of bill lading) від 01.02.2019 №6103305/1, отримувачем товару (спірне авто) визначено позивача, доставка здійснюється W8 Shipping LLC з порту м. Саванни, штат Джорджия, США до порту в м. Одеса.

У наданому декларантом дублікаті товарного чеку з Copart (компанія з проведення онлайн аукціонів) від 23.04.2019 №928351 зазначено, що кінцева вартість лоту №49499958 для покупця авто (buyer payment) становить 7263 USD, що, відповідає вартості авто без доставки, визначеній у інвойсі від 08.01.2019 №А359851, оплату здійснено 10.01.2019. У даному інвойсі учасником торгів значиться компанія G&G auto sales LLC (дилер уживаних автомобілів у Феніксі, штат Арізона; https://www.ggautosalesllc.com/).

Згідно акту митного огляду від 23.04.2019 №UA 500650/2019/0879, в автомобіля наявні пошкодження, ознаки експлуатації: пошкоджена задня частина авто.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем подано митниці належні та допустимі докази на підтвердження ціни імпортованого транспортного засобу. Надані декларантом під час митного оформлення документи не містять розбіжностей щодо вартості спірного автомобіля та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

Крім того, матеріали справи свідчать, що в якості додаткових документів на вимогу митного органу позивачем надано копію інвойсу від 08.01.2019 №094518, у якому покупцем лоту №49499958 (номер відповідає лоту у інвойсі від 08.01.2019 №А359851) вказано ОСОБА_3 , ціна лоту становить 7263 USD, доставка вантажовідправником (shipper delivery) з м. Даллас, штат Техас, США до терміналу становить 400 USD, що відповідає вартості авто та доставки, визначеній у інвойсі від 08.01.2019 №А359851; продавцем спірного автомобіля є компанія G&G auto sales LLC. Крім цього, доставка з м.Даллас до порту м. Одеса згідно з інвойсом від 08.01.2019 №094518 становить 1250 USD, сервісні послуги - 1000 USD

Відповідно до копії платіжного доручення Swift від 10.01.2019, ОСОБА_3 проведено оплату за інвойсом від 08.01.2019 №094518 на суму 7713 USD, що включає ціну авто 7263 USD та доставку вантажовідправником 400 USD.

Щодо посилання апелянта на те, що в інвойсі A359851 покупцем виступає ОСОБА_2 , проте, один з наданих інвойс від 08.01.2019 №094518 містить посилання на покупця ОСОБА_3 та містить суму оплати на 7713 USD, слід зазначити наступне.

Так, в матеріалах справи наявні копії 1-3, 10-11 сторінок паспорту громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 . Згідно даного паспорту, 19.11.2011 ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 , прізвище якої після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 . Отже, ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на непідтвердження позивачем витрат на транспортування товару є безпідставним, оскільки, такі витрати в сумі 400 USD включені у вартість імпортованого товару.

З приводу посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на спрацювання системи аналізу ризиків, що потребувало витребування додаткових документів, суд першої інстанції правильно зазначив, що саме по собі спрацювання цієї системи не свідчить про зазначення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 03.05.2019 №UA100010/2019/000098/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.05.2019 №UA100010/2019/00669 є протиправними та підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.