Справа № 580/7890/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7890/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2024 №58 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.07.2024 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2024 №58 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 про переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (про зобов`язання відповідача призначити та здійснити позивачу нарахування й виплату з 10.07.2024 пенсії державного службовця у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18, про наявність правових підстав для призначення пенсії державного службовця, у якій, у тому числі, зобов`язано судом призначити та здійснити нарахування й виплату вказаний вид пенсії.

На переконання апелянта, суд першої інстанції помилково вважав повноваження органу пенсійного фонду дискреційними щодо призначення пенсії, оскільки останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Також позивач наголошує, що оскільки, він є особою з інвалідністю II групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то має право на призначення пенсії по інвалідності, згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІУ, на пенсію державного службовця по інвалідності II групи, відповідно до Закону № 3723-ХП.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723, є встановлення за обійманою посадою відповідного рангу.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач працював з 12.03.1996 по 25.11.1996 у державній податковій інспекції Черкаської області по Соснівському районі м. Черкаси, з 25.04.1997 по 02.10.2000 у державній податковій адміністрації м. Черкаси. Посадовим особам контролюючих органів згідно із ст. 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання. Відповідно, позивачу присвоєно звання «Інспектора податкової служби - 2 рангу», однак ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Отже, на переконання пенсійного органу, ОСОБА_1 , станом на 01.05.2016 набув 15 років 07 місяців та 00 днів стажу державної служби (з 02.10.2000 по 01.05.2016 в департаменті фінансів Черкаської обласної державної адміністрації). Тому, для зарахування довідки про складові заробітної плати від 05.07.2024 № 14 підстави відсутні, оскільки у заявника відсутній стаж державної служби 20 років.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року та від 06 грудня 2024 року відкриті апеляційні провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких просять відмовити в її задоволенні та залишити в оскаржуваній позивачем частині рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві зазначає, що особи, які станом на 01.05.2016 не досягли віку, передбаченого статтею 24 Закону України №1058, не мають необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до посад

державної служби, права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, з урахуванням вимог, визначених у п. 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ, не мають.

У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відзиві вказує, що є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та позивачем - відсутній.

Також Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області наголошує, що позивачем у сукупності не дотримано всіх вимог, визначених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби, тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення від 17.07.2024 № 58 про відмову у переході із пенсії призначеної відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, натомість у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу призначена пенсія по інвалідності 2-ї групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у періоді з 12.03.1996 по 04.07.2024 працював на різних посадах, які відносяться до державної служби.

Позивач 10.07.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у порядку екстериторіальності від 17.07.2024 №58 відмовлено позивачу у переході на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, станом на 01.05.2016 працював на посадах, віднесених до посад державної служби (28 років 3 місяці 22 дні) та мав відповідний стаж на посаді державної служби понад 10 років (20 років 1 місяць 20 днів), то позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993. Отже, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2024 №58 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає до скасування.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону №3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону №3723-XII).

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, що висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.

Суд встановив, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач у період з 12.03.1996 по 04.07.2024 працював на різних посадах, які відносяться до державної служби (28 років 3 місяці 22 дні) (а.с.24).

Оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, станом на 01.05.2016 працював на посадах, віднесених до посад державної служби (28 років 3 місяці 22 дні) та мав відповідний стаж на посаді державної служби понад 10 років (20 років 1 місяць 20 днів), то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993.

У зв`язку з чим, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII.

Колегія суддів наголошує, що зазначена відповідачем у спірному рішенні підстава для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії, а саме: що позивач не досяг встановленого статтею 37 Закону України "Про державну службу" віку, суперечить чинному законодавству України, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для особи тлумаченню законодавства України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, що висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2024 №58 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи відповідачів про відсутність у позивача 20 років стажу державної служби, у тому числі за період з 12.03.1996 по 25.11.1996 (робота у державній податковій інспекції Черкаської області по Соснівському районі м. Черкаси) та з 25.04.1997 по 02.10.2000 (робота у державній податковій адміністрації м. Черкаси), спростовуються довідками Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024 (а.с.22-24).

Водночас, суд першої інстанції відмовив у частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.07.2024 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024, з мотивів дискреційності повноважень органу Пенсійного фонду та, з урахуванням принципу екстериторіальності, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 про переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічне визначення дискреційних повноважень закріплено в пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», який набрав чинності 15 грудня 2023 року.

Такі повноваження дають право суб`єкту владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 цього Закону документи про призначення (перерахунку) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, в питанні переведення з одного виду пенсії на інший повноваження органу Пенсійного фонду зводяться до: або позитивного вирішення для особи, або відмови в переведенні.

Тобто, в цій частині позовних вимог відсутні дискреційні повноваження, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково обрав спосіб захисту порушеного права, передбачений абзацом 2 частини четвертої статті 245 КАС України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

Суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

У силу статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України, яка передбачає повноваження суду при вирішенні справи, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В абзаці 1 частини четвертої статті 245 КАС України йдеться про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконано всі вимоги щодо подання заяви та надано повний перелік документів (оскаржуване рішення не містять посилання на недоліки поданих документів), а підстави, визначені ГУ ПФУ в Житомирській області для відмови у переведенні на пенсію по інвалідності, визнані судом протиправними, оскільки, позивач має усі визначені законом умови на призначення пенсії по інвалідності згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Отже, для належного захисту порушених прав позивача наявні підставі для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.07.2024 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024.

Суд першої інстанції викладених обставин не врахував, у зв`язку з чим прийшов до неправильного висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 про переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Тому, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.07.2024 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024.

Аналогічні висновки, у тому числі щодо ухвалення судового рішення в частині зобов`язального характеру, викладені Верховним судом у постанові від 12.02.2025 у справі № 580/6600/24.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження у повному обсязі, натомість, аргументи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є необґрунтованими.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення в частині задоволення позовних вимог зобов`язального характеру неправильно застосовано норми матеріального права, то відповідно до статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.07.2024 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024.

У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а саме: у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2024 №58 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2024 про переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.07.2024 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Департаменту фінансів Черкаської обласної державної адміністрації № 13 від 05.07.2024 та № 14 від 05.07.2024.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна