Справа № 640/19553/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Жук Р.В.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Справа № 640/19553/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс»

до Головного управління ДПС у м. Києві,

Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення

і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілекс» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - Відповідач-1), Державної податкової служби України (далі - Відповідач-2), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві від 24.06.2021 №2797512/13665899 та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну від 21.05.2021 №52 датою її подання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2022 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у м. Києві про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 24.06.2021 №2797512/13665899.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати складені Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЛЕКС» () податкову накладну від 21.05.2021 №52 датою її отримання, - а саме 07.06.2021.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛЕКС» понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1135,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛЕКС» понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1135,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

04.04.2024 від Позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів суми витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 у задоволенні заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс» про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі відмовлено.

Приймаючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріли справи не містять доказів підтвердження сплати позивачем гонорару у розмірі 7000 грн як і відсутні докази на підтвердження виставлення адвокатом рахунку, на підставі якого такий гонорар повинен бути сплачений.

Суд зазначає, що наданий позивачем акт приймання-передачі наданих послуг від 02.05.2022 №02/05/22 не є доказом сплати ним гонорару за договором №29/06-21 про надання правової допомоги від 29.06.2021.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким розподілити судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування таких вимог Апелянт стверджує, що заявлені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн підтверджуються відповідними документами, які надавалися ним до суду першої інстанції. Так, наданий в заяві про ухвалення додаткового рішення акт приймання-передачі наданих послуг є підтвердженням обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також містить кількість витраченого часу. Заява про ухвалення додаткового рішення суду містить розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі.

Водночас, на переконання Апелянта, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому ТОВ «Вілекс» посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 04 грудня 2023 року по справі Nє420/329/21, від 01.09.2021 у справі Nє178/1522/18.

Також Апелянт стверджує, що заперечення Відповідача, в порушення вимог чинного законодавства України, не були направлені Позивачу, що свідчить про порушення норм процесуального права.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу заявлених ним судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 та від 04.03.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Вілекс» та адвокатом Кротом О.В. укладено договір №29/06-21 про надання правової допомоги від 29.06.2021, за умовами якого виконавець зобов`язується усіма законними способами здійснювати представництво клієнта, захищати його права і законні інтереси, надавати усі види правової допомоги, в обсягах та на умовах, встановлених у цьому Договорі та додаткових угодах до нього, в межах чинного законодавства України, а клієнт зобов`язаний оплатити всі види правової допомоги виконавця та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору, винагорода виконавця за надання правової допомоги (гонорар) становить 7000 грн та передбачає надання правової допомоги під час оскарження в судовому порядку рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної від 24.06.2021 №2797512/13665899, що включає підготовку та надання до суду позовної заяви, інших заяв та процесуальних документів, здійснення представництва в суді при розгляді справи. Гонорар підлягає сплаті на підставі виставленого рахунку протягом 30 банківських днів з дня повідомлення клієнта про отримання судового рішення про задоволення позовних вимог або протягом 3 банківських днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується вручення позивачу копії рішення суду 07.06.2022.

Крім того, судом встановлено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2022 набрало законної сили 27.10.2022.

Тобто, враховуючи положення пункту 4.2 договору №29/06-21 про надання правової допомоги від 29.06.2021, позивач повинен був сплатити адвокату гонорар у розмірі 7000 грн не пізніше 30.10.2022.

Також Позивачем наданий акт приймання-передачі наданих послуг від 02.05.2022 №02/05/22, згідно з яким виконавцем були виконані наступні роботи (надані послуги) в межах судової справи №640/19553/21:

1. Збирання доказів, необхідних для підготовки адміністративного позову 1000 (одна тисяча) гривень - 2 години - 2 000 (дві тисячі) гривень.

2. Аналіз актуальної судової практики з аналогічних питань та формування правової позиції - 1 000 (одна тисяча) гривень - 2 години - 2 000 (дві тисячі) гривень.

3. Підготовка адміністративного позову та формування додатків до позову - 1000 (одна тисяча) гривень - 2 години - 2 000 (дві тисячі) гривень.

4. Підготовка відповіді на відзив на позовну заяву - 1 000 (одна тисяча) гривень - 1 година - 1 000 (одна тисяча) гривень.

Всього: 7 000 (сім тисяч) гривень.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з частин третьої та п`ятої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2023 року по справі №420/329/21, від 01.09.2021 у справі №178/1522/18, від 10.11.2021 у справі №329/766/18, від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 28.09.2021 у справі №160/12268/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції правильно зазначав, що розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача перед адвокатом зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами. Натомість суд дійшов до протилежного висновку про відсутність у Позивача права на відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на відсутність доказів сплати ним гонорару адвокату за наявності у матеріалах справи акту приймання-передачі наданих послуг від 02.05.2022 №02/05/22.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що згідно з положенням абзаців другого-третього частини 7 статті 139 КАС України докази, які підтверджують розмір витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів установила, що у позовній заяві Позивач просив, зокрема, стягнути з Відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,0 грн. При цьому ТОВ "Вітекс" посилалося на положення ч. 3 ст. 143 КАС України, яка кореспондує положенням ч. 7 ст. 139 КАС України щодо можливості вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Втім, як вбачається з матеріалів судової справи, докази понесених витрат на правничу допомогу ані до ухвалення рішення по суті, ані протягом п`яти днів після його ухвалення Позивачем до суду надано не було, а тому заява Позивача про ухвалення додаткового рішення та відшкодування йому витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду у відповідності до абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України.

Так, рішення суду першої інстанції було ухвалено 02.05.2022. Втім, докази понесених витрат на правничу допомогу, зокрема акт приймання-передачі наданих послуг від 02.05.2022 №02/05/22 були надані Позивачем до суду вперше лише 01.08.2023, тобто більш, ніж через один рік після ухвалення рішення.

Про наявність у ТОВ "Вілекс" будь-яких поважних причин неможливості подання ним відповідних доказів до ухвалення рішення по суті позовних вимог та протягом встановленого КАС України строку Апелянт не зазначав ані під час розгляду справи по суті, ані на стадії вирішення питання про відшкодування судових витрат у суді першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві Позивач: зазначив загальне прохання про необхідність стягнення судових витрат; до ухвалення у справі рішення по суті позовних вимог не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів; не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, протягом 5 днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог відповідні докази також не надав. Не наведені обставини поважності причин неподання відповідних доказів щодо правничої допомоги й у поданій представником позивача заяві про ухвалення додаткового судового рішення чи апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про допущення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом не застосовано зазначене вище положення ч. 7 ст. 139 КАС України, яким передбачено процесуальні наслідки неподання заявником відповідних доказів понесених ним витрат на правничу допомогу протягом встановленого законом строку.

Зазначений висновок суду узгоджується із підходом при вирішенні Верховним Судом того ж питання в ухвалах від 07 липня 2023 року у справі №340/2823/21, від 26 липня 2023 року у справі №640/11775/20, від 23 січня 2024 року у справі №380/12348/22.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

. Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, згідно зі ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні спірної ухвали було неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви Позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс» підлягає задоволенню частково, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року - скасуванню, а заява Позивача про ухвалення додаткового судового рішення - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 143, 242-244, 250, 252, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс» - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілекс» про ухвалення додаткового судового рішення - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев