Справа № 140/993/25
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/993/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби; зобов`язання видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся з рапортом по команді про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, разом із підтверджуючими документами, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Позивач вказав, що його рідна матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1062548, та яка до того ж потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком ЛКК №505 про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування.

Проте, за результатом розгляду рапорту листом від 19.01.2025 №1458/730 військова частина НОМЕР_1 відмовила у його задоволенні з підстав відсутності підтвердження наданими документами наявності обставин для звільнення.

Позивач вважає наявну відмову у звільненні протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо його не звільнення з військової служби, адже на переконання позивача, ним дотримано вимоги, встановлені чинним законодавством щодо порядку оформлення, подачі рапорту про звільнення, та надання документів, які підтверджують підстави звільнення.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 24.02.2024 представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вказав, що 15.01.2025 кулеметник 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю - ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.

При цьому зазначає, що на підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення ОСОБА_3 , які можуть здійснювати постійний догляд за нею, позивачем не долучено всіх необхідних документів.

Разом з тим, вказує, що з наданих разом з рапортом копій документів вбачається, що у позивача є матір - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, будучи військовозобов`язаним, перебуває закордоном в статусі біженця.

На думку представника відповідача, твердження Позивача про неможливість здійснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійного догляду за ОСОБА_3 не підтверджені наданими документами та є такими, що абсолютно не узгоджуються з підпунктом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки ним не надано підтвердження того факту, що такі особи самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Так, щодо батька Позивача, ОСОБА_4 , надано копії посвідчення учасника бойових дій, карта побуту Республіки Польща (без належного перекладу), паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення (за віком), лікарська довідка про перебування на диспансерного обліку у сімейного лікаря. Однак, жодних даних про об`єктивну неможливість здійснення ним постійного догляду за дружиною в матеріалах рапорту не містилось (для прикладу, до таких документів відноситься довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, висновки ЛКК тощо). Перебування ОСОБА_4 за кордоном на лікуванні також не підтверджено будь-яким доказом. Поряд з тим вказує, що лише сам факт перебування чоловіка ОСОБА_3 за кордоном та проходження лікування, в розумінні підпункту 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не є підставою для виключення його з переліку осіб, які можуть та мають здійснювати за нею догляд. Аналогічно, щодо брата позивача, ОСОБА_5 , який перебуває в Республіці Литва. Так, до рапорту долучено лише копії свідоцтва про його народження, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та рукописну заяву про факт перебування з 2022 року в м. Вільнюс, Республіка Литва, де здійснює догляд за бабою ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Також, Позивачем було надано копії першої та останньої сторінки договору про розміщення іноземців, які отримують тимчасовий захист у центрі прийому біженців, підписаного «ОСОБА_5» та документ № НОМЕР_2 , зміст якого є незрозумілим, оскільки виконаний іноземною мовою без перекладу на українську. Тобто, перебування ОСОБА_5 за кордоном в розумінні підпункту 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не є підставою для виключення його з переліку осіб, які можуть та мають здійснювати за нею догляд.

Також представник відповідача звертає свою увагу на дискреційні повноваження відповідача, щодо прийняття одного із рішень: рішення про звільнення чи про відмову у звільненні військовослужбовця з військової служби.

У відповіді на відзив представник позивача підтримала обгрунтування позовних вимог аналогічно тим, що викладені в позовній заяві.

Додатково повідомила, що у відповіді від 19.01.2025 №1458/730 військова частина НОМЕР_1 зазначає, що причиною відмови в задоволенні рапорту позивача щодо звільнення є відсутність підтвердження наданими документами наявності обставин для звільнення. Водночас відповідь не містить детальних пояснень щодо відмови. Водночас відповідач конкретизує причину відмови у звільненні лише у відзиві на позовну заяву.

Вказує, що згідно з положеннями розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Також позивач критично оцінює необхідність тлумачення обов`язку родичів матері позивача здійснювати догляд за нею, оскільки жоден нормативно-правовий акт, яким встановлено вимоги для забезпечення права бути звільненим з військової служби (у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи), не пред`являє вимог доведення відсутності родичів, які мають обов`язки по здійсненню догляду (піклування). Натомість законодавець зазначає лише необхідність встановлення обставин щодо наявності таких осіб (без додаткової конкретизації) або ж наявності чи відсутності інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд. При цьому законодавець не згадує про наявність чи відсутність обов`язку цих осіб здійснювати догляд.

Таким чином, позивач вважає, що зазначена умова щодо доведення відсутності інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за хворою матір`ю, є виконаною.

У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 на даний момент проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

15.01.2025 солдат ОСОБА_1 , кулеметник 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.

До вказаного рапорту позивачем були надані наступні документи: акт обстеження сімейно-майнового стану; акт обстеження житлово-побутових умов; копія паспорта НОМЕР_3 та РНОКПП ОСОБА_1 ; копія паспорта НОМЕР_4 та РНОКПП ОСОБА_2 ; копія висновку лікарсько-консультативної комісії Бориспільського центру первинної медико-санітарної допомоги №505; заява ОСОБА_2 ; копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.02.2024; копія паспорту НОМЕР_6 та довідки батька ОСОБА_4 ; копія закордонного паспорту, заяви та документи брата ОСОБА_5 , підтверджуючі нагляд зі інвалідом ІІ групи з числа сім`ї, перебуваючи за кордоном в статусі біженця; копія паспорта НОМЕР_7 та документи бабусі ОСОБА_6 , підтверджуючих її перебування у Литві у статусі біженця.

Листом від 19.01.2025 №1458/730 в/ч НОМЕР_1 повідомила військовослужбовця, що наданими ним документами наявність зазначених обставин, наведених у нормі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не підтверджено.

Позивач, вважаючи бездіяльність в/ч НОМЕР_8 щодо незадоволення його рапорту про звільнення з лав Збройних Сил України протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і такий стан триває в Україні дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас Закон України від 25.02.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Отже різними видами військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та строкова військова служба.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): абзац 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (в редакції, чинній на момент подачі рапорту).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктом 12.1, розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Пунктом 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з пунктом 26 частини 5 Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII)) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед іншого такі як необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків з інвалідністю ІI групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача із рапортом від 15.01.2025 про звільнення за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка має ІІ групу інвалідності, а саме ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи.

Командування в/ч НОМЕР_1 розглянувши поданий рапорт листом від 19.01.2025 за №1458/730 повідомило, що наданими військовослужбовцем документами не підтверджено наявність зазначених обставин, необхідних для звільнення з військової служби, а саме не надання достатніх документів, які підтверджують факт відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Аналіз норми абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ дозволяє зробити висновок, що для звільнення з військової служби підчас дії режиму воєнного стану через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести повноважному начальнику наявність таких обставин в сукупності:

а) необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;

б) відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

в) або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Із наведеного випливає, що для звільнення за цитованим абзацом пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовцю слід надати:

а) документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи;

б) документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

в) у випадку наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення - висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про необхідність надання таким особам постійного догляду.

1) так, на реалізацію положень статті 26 Закону № 2232-XII Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», відповідно до якої необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Отже, Уряд встановив чіткий критерій для визначення суб`єкта видачі медичного висновку, що підтверджує необхідність постійного догляду за членом сім`ї чи іншою близькою особою військовослужбовця як підставу його звільнення зі служби для особистого здійснення такого догляду вік особи, що потребує постійного догляду, а саме:

- для неповнолітньої особи (до 18 років) висновок дає лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я;

- для повнолітньої особи (понад 18 років) висновок дає медико-соціальної експертна комісія.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1062548 від 28.01..2025 ОСОБА_2 була встановлена ІІ група інвалідності без застереження про необхідність постійного догляду (а. с. 28). Зазначену довідку не визнано не дійсною, не оскаржено та не скасовано в судовому порядку.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний медичний висновок ЛКК від 08.07.2022 №505, відповідно до якого ОСОБА_2 «потребує постійного стороннього догляду та нездатність до самообслуговування (а. с. 27).

Оскільки матір позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітньою, то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за нею для цілей застосування статті 26 Закону №2232-ХІІ має медико-соціальної експертна комісія, а не лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я.

Щодо відсутності/наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, суд звертає увагу що у ОСОБА_2 є інші члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме: чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 .

При цьому, твердження позивача про неможливість здійснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійного догляду за ОСОБА_2 не підтверджені належними доказами, що не відповідає приписам підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки позивачем не підтверджено, що такі особи самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зокрема, батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням та згідно карти побуту Республіки Польща перебуває за кордоном.

Однак, в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості здійснення ним постійного догляду за дружиною ОСОБА_2 .

Твердження позивача про перебування ОСОБА_4 за кордоном на лікуванні суд не бере до увагу, оскільки дана обставина не підтверджена будь-якими доказами. А сам факт його перебування за кордоном та проходження лікування не є підставою для виключення його з переліку осіб, які можуть та мають здійснювати догляд за особою, яка його потребує.

Вказане також стосується брата позивача - ОСОБА_5 , який перебуває в Республіці Литва, де здійснює догляд за бабусею ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, що крім заяви ОСОБА_5 не підтверджено іншими належними доказами та не є підставою в розумінні підпункту 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для виключення його з переліку осіб, які можуть та мають здійснювати догляд за матір`ю.

Крім того, частиною першою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналогічні обов`язки визначено частиною першою статті 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», зокрема: діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

З аналізу наведених норм вбачається, що проживання доньки чи сина закордоном не позбавляє їх обов`язку здійснювати догляд та піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

З наданих матеріалів справи не прослідковується наявність чи відсутність членів сім`ї другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , а саме її рідні брати та сестри, або ж онуки, що унеможливлює підтвердити наявність підстави для звільнення позивача із військової служби.

За таких обставин висновок відповідача про відсутність документів, що свідчили б про необхідність здійснення саме позивачем догляду за матір`ю ОСОБА_2 є обґрунтованим та базується на правильному розумінні та застосуванні Закону №2232-ХІІ.

Підсумовуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби за результатами вирішення рапорту від 15.01.2025 та доданих до нього документів на підставі норм абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський