Справа № 400/10823/24
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 р. № 400/10823/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бульби Н.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДАГРО", вул. Дачна, 29/1, м. Миколаїв, 54038,
до Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,
провизнання протиправним та скасування розпорядження від 01.11.2024 № 195-рл в частині,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІЛДАГРО" звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження № 195-рл від 01.11.2024 "Анулювання ліцензії з 27.03.2023" в частині анулювання "ФІЛДАГРО" ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 200836 від 27.03.2020.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 200836 від 27.03.2020 (термін дії з 27.03.2020 до 27.03.2025). Так, за 2020-2024 роки позивачем сплачено за ліцензію Також, 13.03.2023 сплачено за ліцензію за період з 27.03.2024 до 27.03.2025 у сумі 780 грн. Вказана плата була перерахована позивачем на діючий на момент її сплати бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу. Водночас, відповідачем протиправно анульовано ліцензію з підстав несплати чергового платежу.

Ухвалою від 22.11.2024 суд відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надіслав відзив, заперечує проти задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що підставою анулювання слугувало несплата чергового платежу за ліцензію. Відповідно до п.6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №3817 та ч.6 ст.16 Закону №481/95-ВР, суб`єкту господарювання, до 01.11.2024 необхідно було звернутись до відповідача із заявою щодо внесення чергового платежу за ліцензію, до якої додати копії платіжних інструкцій, які підтверджують сплату таких платежів. Позивач до відповідача не звертався з заявами щодо внесення чергових платежів за ліцензію за №200836.

Також відповідач надіслав додаткові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу. Зазначає, що заявлений розмір витрат є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) із реальним часом витрачених адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг.

Позивач надіслав відповідь на відзив, підтримує позовні вимоги. Зазначає, що відповідно до абз. 4 ч. 52 ст. 15 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 481 від 19 грудня 1995 року ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі несплати чергового платежу за ліцензію. Отже, позивачем вчасно сплачено щорічну плату за ліцензію до закінчення терміну попередньої сплати, який охоплював річний період дії ліцензії. Дійсно, позивачем не подано Головному управлінню ДПС в Миколаївській області копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату чергового платежу за ліцензію. Проте, зазначене не дає податковому органу беззаперечного права застосування до позивача відповідальності, яка передбачена саме за несплату щорічного платежу, у вигляді анулювання ліцензії.

Враховуючи воєнний стан та ведення бойових дій на території Миколаївської області, з метою безпеки учасників судового процесу, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІЛДАГРО" з 27.03.2020 отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 200836.

У період з 2020 до 2024 роки позивачем проведені оплати за ліцензію.

Відповідно до платіжної інструкції № 7 від 13.03.2023 ТОВ "ФІЛДАГРО" перерахувало кошти у розмірі 780,00 грн за сплату ліцензії у період з 27.03.2024 до 27.03.2025.

Розпорядженням від 01.11.2024 № 195-рл анульовано ТОВ "ФІЛДАГРО" ліцензію на право зберігання пального (виключено для потреб власного споживання чи промислової переробки) у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензією.

Не погодившись із розпорядженням відповідача, позивач звернувся до суду.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 481 від 19 грудня 1995 року (далі Закон № 481) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.

Статтею 15 Закон № 481 передбачено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.

Встановити річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Відповідно до ст. 15 Закону № 481 ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі несплати чергового платежу за ліцензію.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Отже, підставами для анулювання ліцензії є несплата чергового платежу.

Згідно матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, позивач 13.03.2023 року вніс плату за ліцензію за період з березня 2024 до березня 2025 року.

Більш того, строки сплати за ліцензію чинним законодавством (на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачені. Законом № 481 передбачено річну сплату за ліцензію, проте не передбачено відповідальність за завчасну сплату за ліцензію.

З урахуванням викладеного, підстави для анулювання відповідачем ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своїх дій, що є підставою для задоволення позову.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також представником позивача надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн: договір про надання правничої допомоги від 14.11.2024, що був укладений між ТОВ "ФІЛДАГРО" і адвокатським об`єднанням "Астрея -груп" в особі керуючого партнера Ільїна О.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 17.05.2016, довіреність від 14.11.2024, Додаткова угода № 1 ло Договору від 14.11.2024, детальний опис виконаних робіт.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

В даному випадку сума витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн не відповідає критерію реальності та співмірності. Виходячи з наданих документів, адвокатом надано послуги позивачу на загальну суму 20 000 грн. Предметом спору в даній справі є скасування розпорядження про анулювання ліцензії, що не відноситься до категорії складних справ.

З системного аналізу матеріалів справи суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн є неспівмірними зі складністю справи, розумності гонорару адвоката з обсягом наданих адвокатом послуг позивачу.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності, у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДАГРО" (вул. Дачна, 29/1, м. Миколаїв, 54038, ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області № 195-рл від 01.11.2024 "Анулювання ліцензії з 27.03.2023" в частині анулювання "ФІЛДАГРО" ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 200836 від 27.03.2020.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДАГРО" (вул. Дачна, 29/1, м. Миколаїв, 54038, ) судові витрати в розмірі 8028,00 (вісім тисяч двадцять вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 31.03.2025.

Суддя Н.О. Бульба