Справа № 280/8994/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Справа № 280/8994/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Плужника Максима Валерійовича ( АДРЕСА_2 ), до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Плужника Максима Валерійовича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік календарної служби;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 9 (дев`ять) років;

зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до наказу начальника відповідача від 13.08.2024 року №238 щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 9 (дев`ять) років.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з наказом №238 від 13.08.2024 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Вислуга років станом на 13.08.2024 становила 09 років 11 місяців 19 днів. При звільненні позивачу була виплачена одноразова грошова допомога по звільненню у розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 19 (дев`ятнадцять) повних календарних місяців. Проте, з посиланням на ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач зазначає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби. На думку позивача відповідач повинен був нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 років календарної вислуги, замість виплачених 4% за 19 місяців. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 30.09.2024 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначено без виклику (повідомлення) сторін, запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов.

14.10.2024 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. В зв`язку з чим, на позивача розповсюджується пункт 4 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Зазначеним пунктом передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотка місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби позивачу була виплачена. В зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Також зазначає, що позивачем не обґрунтована сума понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, що суперечить вимогам КАС, а тому не може бути задоволено. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 14.12.2022 по 13.08.2024 як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №758/2022 від 07.11.2022.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.08.2024 за №411 позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Наказом №238 від 13.08.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач був виключений зі списків особового складу.

Так, в наказі №238 від 13.08.2024 зазначено, що майора ОСОБА_1 , заступника начальника відділу призову сектору комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.08.2024 року №411 з військової служби у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважати таким що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

(….).

Вислуга років станом на 13.08.2024 року становить: календарна 09 років 11 місяців 19 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 09 років 11 місяців 19 днів.

(….).

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 19 (дев`ятнадцять) повних календарних місяців.

13.08.2024 з позивачем був проведений повний розрахунок, що підтверджується особистою карткою грошового забезпечення №2207.

Вважаючи, що він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням дій (бездіяльності) відповідача, що виразились у не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 9 років служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

При цьому, частина 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначає такі види військової служби:

-строкова військова служба;

-військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

-військова служба за контрактом осіб рядового складу;

-військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

-військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;

-військова служба за контрактом осіб офіцерського складу

-військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

-військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах:

1) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби:

за станом здоров`я;

за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України);

які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, з норми підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI вбачається, що вона не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу.

Судом встановлено, що в період з 14.12.2022 по 13.08.2024 позивач проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу під час мобілізації.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення абзацу 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI, як положення спеціальної правової норми, відповідно до якого:

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №460, пунктами 1-4 якого визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

При цьому, положеннями Закону №2011-XI не передбачено можливості набуття військовослужбовцем права на виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що при звільненні з військової служби позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до абзацу 7 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI та Порядку №460 мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби за призовом під час мобілізації (19 повних календарних місяців), яка йому і була виплачена у відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №238 від 13.08.2024.

У позивача, як військовослужбовця, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, немає права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону №2011- XI.

З урахуванням вищезазначених висновків викладених суд констатує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

В силу положень статті 139 КАС України судові витрати (у тому числі витрати на правничу допомогу) стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно у разі задоволення позовних вимог. Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі №640/17086/20.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Плужника Максима Валерійовича ( АДРЕСА_2 ), до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «01» квітня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль