Справа № 560/15800/24
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

27 березня 2025 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.06.2024 № 1014758-24/22-15 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 41 051,50 грн.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.06.2024 № 829686-24/22-15 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 104 907,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем безпідставно було нараховано мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, які належать позивачу на підставі права власності. Зазначає, що більшість земельних ділянок, за які позивачу нараховано мінімальне податкове зобов`язання знаходяться у користуванні фермерського господарства «Власник». Фермерським господарством «Власник» було подано до контролюючого органу звітність, згідно якої самостійно визначено сплату мінімального податкового зобов`язання за спірні земельні ділянки та сплачено орендну плату.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Звертає увагу суду, що державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок здійснена у 2023 році.

Таким чином, на переконання відповідача, спірні рішення податковим органом прийнято правомірно.

У відзиві також заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

З урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, характеру спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі суд приходить до висновку про відсутність підстав для проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує проти доводів відповідача. Зазначає, що за спірні земельні ділянки, які знаходяться у користуванні фермерського господарства «Власник», користувач у повному обсязі сплатив всі податки і збори, в тому числі і мінімальне податкове зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є власником земельних ділянок за кадастровими номерами: №:06:015:0032, №:06:032:0005, №:02:003:0004, №:06:031:0219, №:06:015:0095, №:06:032:0004, №:06:032:0002, №:06:015:0065, №:05:008:0018, №:06:011:0026.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є керівником фермерського господарства «Власник», яке зареєстроване 05.03.1997.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відносно позивача винесено податкове повідомлення-рішення від 28.06.2024 №1014758-24/22-15 на суму 45 931,12 грн. та № 829686-24/22-15 на суму 110907,94 грн.

Судом також встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером: №:06:015:0032 площею 1,4121 га; №:06:015:0095 площею 1,6725 га; №:06:015:0065 площею 1,3942 га; №:06:032:0005 площею 4,4620 га; №:06:032:0004 площею 5,1385 га; №:06:032:0002 площею 17,9391 га; №:06:011:0026 площею 50,0 га; №:06:031:0219 площею 2,0 га були передані ОСОБА_1 у користування фермерського господарства «Власник», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, які містяться в матеріалах справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Законом України від 30.11.2021 року № 1914 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» для платників податків - фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі. постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, вводиться поняття мінімального податкового зобов`язання.

Відповідно до пункту 64 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік.

Згідно з підпунктом 170.14.3. пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб. Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/ користування.

Відповідно до підпункту 170.14.1. пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.

Згідно з підпунктом 170.14.5. пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України до загальної суми сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів для платника податку - фізичної особи включаються: податок на доходи фізичних осіб (далі - податок) та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції; земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь.

Платниками податку до бюджету сплачується лише позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом. постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь.

Згідно з пп. 38-1.1.4 п. 38-1.1, п. 38-1.3, 38-1.4 ст. 38-1 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.

У разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.

У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.

Згідно з підпунктом 38-1.1.2 статті 381 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої не проведена, обчислюється за формулою: МПЗ = НГО x S x К x М / 12, де: МПЗ мінімальне податкове зобов`язання; НГО - нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по Автономній Республіці Крим або по області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; S - площа земельної ділянки, гектарах; К - коефіцієнт, що становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.

Відповідно підпункту 38-1.1.4 статті 381 Податкового кодексу України, мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.

Згідно пункту 38-1.3 статті 381 Податкового кодексу України у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 38-1.4 статті 381 Податкового кодексу України встановлено, що у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є керівником фермерського господарства «Власник», яке зареєстроване 05.03.1997.

Згідно з наданими позивачем витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки, за які позивачу нараховано мінімальне податкове зобов`язання, належать ОСОБА_1 на праві власності.

Судом також встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером: №:06:015:0032 площею 1,4121 га; №:06:015:0095 площею 1,6725 га; №:06:015:0065 площею 1,3942 га; №:06:032:0005 площею 4,4620 га; №:06:032:0004 площею 5,1385 га; №:06:032:0002 площею 17,9391 га; №:06:011:0026 площею 50,0 га; №:06:031:0219 площею 2,0 га були передані ОСОБА_1 у користування фермерського господарства «Власник», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, які містяться в матеріалах справи.

Нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання за звітний 2022 рік щодо земельних ділянок з кадастровим номером №:02:003:0004 площею 1,8059 га та №:06:031:0219 площею 2,0 га позивачем не оспорюється.

Нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання за звітний 2023 рік щодо земельних ділянок з кадастровим номером №:02:003:0004 площею 1,8059 га та №:05:008:0018 площею 3,0 га позивачем не оспорюється.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи позивачем надано розрахунки загального мінімального податкового зобов`язання за звітні 2022 та 2023 роки, складені фермерським господарством «Власник», з яких слідує, що в розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання було включено земельні ділянки, що перебувають в оренді у фермерського господарства, власником яких є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (далі - Закон №973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст.1 Закону №973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону (стаття 4 Закону №973-IV).

Згідно ст. 12 Закону №973-IV землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Відповідно до ст. 8 Закону № 973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Таким чином можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації такого фермерського господарства.

Відповідно до статті 19 Закону №973-IV до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18 викладено правову позицію, згідно з якою у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Тобто, з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №320/5724/17 та від 23.06.2020 року у справі №922/989/18.

У зв`язку з вищевикладеним, обов`язок щодо сплати мінімального податкового зобов`язання за земельні ділянки з кадастровими номерами: №:06:015:0032, №:06:032:0005, №:06:031:0219 (за звітний 2023 рік), №:06:015:0095, №:06:032:0004, №:06:032:0002, №:06:015:0065, №:05:008:0018 (за звітний 2022 рік), №:06:011:0026 належить Фермерському господарству «Власник», оскільки позивач є його засновником та вони знаходиться у користуванні фермерського господарства.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що фермерське господарство «Власник», як юридична особа та користувач спірних земельних ділянок зверталося до відповідного органу із заявою про припинення його права користування такими земельними ділянками.

Таким чином, позивачем доведено, що спірні земельні ділянки перебувають у користуванні фермерського господарства «Власник», а сплата мінімального податкового зобов`язання відповідно норм чинного законодавства покладається на їх користувача.

Отже, податкові повідомлення-рішення від 28.06.2024 №1014758-24/22-15 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 41 051,50 грн. та № 829686-24/22-15 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 104 907,07 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1459,59 грн., тому ці витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.06.2024 №1014758-24/22-15 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 41 051,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.06.2024 № 829686-24/22-15 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 104 907,07 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1459 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 59 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27 березня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 (Миролюбне, Старокостянтинівський район, Хмельницька область, 31160 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя Д.А. Божук