Справа № 300/2214/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/2214/24 пров. № А/857/32687/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 300/2214/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Микитин Н.М. у м. Івано-Франківську за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, дата складення повного тексту судового рішення не зазначено), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також ГУ ПФУ, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 17.08.2023 № 2 про відмову у призначенні пенсії по вислузі років;

- зобов`язати призначити пенсію по вислузі років, з врахуванням повного грошового забезпечення з 09.08.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, покликаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, прийняття рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі також Закон № 2262-ХІІ) календарної вислуги років.

Позивач не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно витягу з Наказу ГУ НП в Івано-Франківській області № 0023 о/с від 17.06.2022, звільнено зі служби майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу управління ГУ НП в Івано-Франківській області, з 01.07.2022. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 20 років 00 місяців 13 днів, у пільговому обчисленні складає 25 років 04 місяці 07 днів.

Згідно послужного списку позивача, остання перебувала на наступних посадах з:

- 17.06.2002 - 16.07.2003, молодший інспектор з обліку канцелярії, Управління кримінального пошуку Управління МВС України в. Івано-Франківській області;

- 16.07.2003 - 01.11.2004, молодший інспектор з обліку канцелярії, Управління оперативної служби при Управління МВС України в Івано-Франківській області;

- 01.11.2004 - 18.03.2005, молодший інспектор з обліку частини, Управління розвідувально-пошукової діяльності при Управління МВС України в Івано-Франківській області;

- 18.03.2005 - 01.10.2005, оперуповноважений, Управління розвідувально-пошукової діяльності при Управлінні МВС України в Івано-Франківській області;

- 01.10.2007 - 11.08.2011, оперуповноважений, Управління оперативної служби при Управління МВС України в Івано-Франківській області;

- 11.08.2011 - 06.10.2011, оперуповноважений, Управління оперативної служби при Управління МВС України в Івано-Франківській області;

- 06.10.2011 - 06.11.2015, старший оперуповноважений, Управління оперативної служби при Управління МВС України в Івано-Франківській області;

- 07.11.2015 - 09.12.2016, старший оперуповноважений, Кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області;

- 09.12.2016 - 08.04.2021, старший оперуповноважений, Управління оперативної служби Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області;

- 08.04.2021 - 01.07.2022, оперуповноважений, Управління оперативної служби Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій задоволено повністю. Визнано протиправною відмову ГУ НП в Івано-Франківській області щодо перерахунку вислуги років та підготовки пакету документів відносно ОСОБА_1 для подачі в Управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області для призначення їй пенсії по вислузі років (від 08.12.2022 № 2531/108/12-2022). Зобов`язано ГУ НП в Івано-Франківській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 , зарахувавши пільгову вислугу в календарну для виходу на пенсію та підготовити пакет документів відносно ОСОБА_1 для подачі в Управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області для призначення їй пенсії по вислузі років.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 апеляційну скаргу ГУ НП в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 300/191/23 - скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ НП в Івано-Франківській області задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ НП в Івано-Франківській області від 08.12.2022 № 2531/108/12-2022 в оформленні та поданні до ГУ ПФУ документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ. Зобов`язано ГУ НП в Івано-Франківській області оформити та подати до ГУ ПФУ документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

17.08.2023 ГУ ПФУ прийнято рішення № 2 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, оскільки на день звільнення зі служби 01.07.2022 у неї не було необхідної для призначення пенсії за вислугу років (25 років календарної вислуги) та зазначено, що згідно з документами, наданими ГУ НП в Івано-Франківській області від 09.08.2023 № 40/108/8/05-2023, вислуга років для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону № 2262-ХІІ станом на 01.07.2022 складає: в календарному обчисленні - 20 років 00 місяців 13 днів; в пільговому обчисленні - 25 років 04 місяці 07 днів.

Вважаючи вищенаведену відмову протиправною позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в позивача виникло право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, оскільки на день звільнення 17.07.2022 ОСОБА_1 мала вислугу років для призначення пенсії в пільговому обчисленні більше 25 років.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон № 2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом «в» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до статті 2 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2022 позивача звільнено зі служби в поліції.

Приписами пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до статті 171 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі також Порядок № 393) в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» (далі також Постанова № 119, яка набрала чинності 19 лютого 2022 року та була чинною на момент звільнення позивача 01 липня 2022 року), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в Національній поліції.

Редакція Порядку № 393 до внесення змін передбачала зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ. Натомість, новою редакцією пункту 3 Порядку № 393 передбачено зарахування останньої тільки для визначення розміру пенсії.

З огляду на це, апеляційний суд доходить висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін Постановою № 119.

Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції (01 липня 2022 року) та дату звернення позивача (09 серпня 2023 року) із заявою до ГУ ПФУ для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби у підрозділах Національної поліції, до вислуги років для призначення пенсій, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру його пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі №380/10714/22, від 18 жовтня 2023 року у справі №360/17/23, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22, від 31 січня 2024 року у справі № 480/4941/22, від 10 червня 2024 року у справі № 260/4588/23, від 04 липня 2024 року у справі №620/4538/23 та від 10 грудня 2024 року у справі №520/5695/23.

Як встановлено судом першої інстанції, вислуга років позивача станом на 01 липня 2022 року у календарному обчисленні склала 20 років 00 місяців 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії за статтею 12 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року №3-1, заяви про призначення пенсій за вислугу років подаються до Головних управлінь Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважений структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України.

Враховуючи, що позивач звільнився зі служби в поліції 01 липня 2022 року і на день звільнення мала вислугу 20 календарних років замість необхідних 25 календарних років і більше, у відповідача були відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ГУ ПФУ щодо неправильного застосування судом першої інстанції статті 12 Закону № 2262-XII та положень Порядку № 393 у редакції Постанови № 119.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 300/2214/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар