Справа № 640/9504/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9504/22 Головуючий у 1 інстанції: Войтович І.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Грибан І.О.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за заявою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боярчука Олександра Владиславовича про зміну способу та порядку виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 ріку як учаснику бойових дій, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року - без змін (головуючий суддя В.П. Мельничук).

30 травня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду від старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боярчука Олександра Владиславовича надійшла заява про зміну способу та порядку виконання рішення, в якій просив:

- змінити спосіб виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 № 640/9504/22 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 ріку як учаснику бойових дій, у відповідності до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги шляхом - стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368) на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік як учаснику бойових дій в розмірі 8179,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі № 640/9504/22 - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заяву заявою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боярчука О.В. про зміну способу та порядку виконання рішення суду задовольнити обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

24 грудня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.

Також, 19 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшли заяви про розгляд справи без її участі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, продовжено строк розгляду справи на 15 (п`ятнадцять) днів.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боярчука О.В. про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі № 640/9504/22, суд першої інстанції виходив з того, що за час примусового виконання рішення судове рішення у справі №640/9504/22 виконано частково, а саме, боржником здійснено розрахунок спірної доплати, визначено суму доплати у розмірі 8 179,00 грн., проте, виплату останньої не здійснено.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що державним виконавцем не повідомлено суду про всі вчинені боржником дії, направлені на повне виконання судового рішення у справі, зокрема, дії направлені на виплату стягувачу нарахованої суми доплати у випадку, коли у боржника, яким є державний орган, відсутні кошти на виконання судового рішення, що передбачає виплату коштів стягувачу.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що виконання рішення суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконання рішення суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду у даній справі.

Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що зміна способу виконання рішення із зобов`язання виплатити спірної доплати до 5 травня на стягнення суми доплати 8 179,00 грн. змінить судове рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Водночас, апелянт зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не має наміру добровільно виконати рішення суду.

Апелянт стверджує, що у даній справі суд не повинен був здійснити вихід за межі заявлених вимог та не повинен був вирішити питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише повинен був конкретизувати спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, як учаснику бойових дій.

На переконання апелянта, встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Таким чином, апелянт вважає, що заява старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боярчука О.В. про зміну способу і порядку виконання судового рішення в частині стягнення 8 179,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Приписами ч. 1 ст. 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Колегія суддів зазначає, що наведена норма КАС України не містить конкретного переліку обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. При цьому судове рішення не може бути змінено по суті.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 17 січня 2019 року у справі №2270/14181/11.

Слід наголосити на тому, що зміна способу і порядку виконання судового рішення можлива лише тоді, коли зміст та суть даного рішення залишатимуться незмінними.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у даній справі, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 ріку як учаснику бойових дій, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.02.2024 №2600-0903-5/25545, відповідач повідомив державного виконавця, що ним проведено розрахунок доплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 року, як учаснику бойових дій, розмір доплати становить 8 179,00 грн.

Також, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, зокрема, забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати ветеранам війни разової грошової допомоги до 5 травня, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 902. Згідно з цим Порядком, розподіл бюджетних коштів здійснюється Мінсоцполітики з дотриманням пріоритетності напрямів пропорційно потребі в забезпеченні виконання таких рішень на підставі інформації, наданої Мінсоцполітики органами соціального захисту населення. Відповідно до черговості районні органи соціального захисту населення в межах бюджетних асигнувань, перераховують бюджетні кошти на рахунки стягувачів, відкриті в установі уповноваженого банку.

У зв`язку з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 15.12.2023 року повідомило Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про нараховану допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що за час примусового виконання рішення судове рішення у справі №640/9504/22 виконано частково, а саме, боржником здійснено розрахунок спірної доплати, визначено суму доплати у розмірі 8 179,00 грн., проте, виплату останньої не здійснено.

Щодо доводів апелянта про те, що у даній справі суд не повинен був здійснити вихід за межі заявлених вимог, а лише повинен був конкретизувати спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Згідно матеріалів справи, резолютивна частина рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 640/9504/22 має зобов`язальний характер, однак, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не встановлювалась сума щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, яка має бути виплачена позивачу, з урахуванням попередньо виплаченої суми.

Слід зазначити, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

У постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті».

Подібний висновок, також, було зроблено Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.

Беручи до уваги викладене, оскільки, у даній справі встановлено способом відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, колегія суддів доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив державний виконавець, адже запропонований ним спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення суду у справі № 640/9504/22.

Також, колегія суддів зазначає, що грошові кошти у вигляді заборгованості з виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, які належать стягувачу, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас, стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі № 640/9504/22.

Посилання апелянта у додаткових поясненнях на положення частини 3 статті 378 КАС України, в редакції Закону № 4094-IX від 21.11.2024, є необґрунтованим, оскільки, як на час подання державним виконавцем заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду, так і на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали від 06.10.2024, у статтю 378 КАС України ще не були внесені зміни Законом № 4094-IX від 21.11.2024.

Щодо посилання апелянта на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 у справі №640/2399/22, колегія суддів зазначає, що дане судове рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовується судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, а тому, його висновки не є обов`язковими для врахування.

З приводу інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 378, 380 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Грибан І.О.

Повне судове рішення складено 26.03.2025 р.