Справа № 120/10848/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10848/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

27 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Човган А. В.,

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - Дмитришена Т.І.

представники відповідача - Бурак А.В., Серьогін С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, що полягають у невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.

Зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне територіальне управління Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується під час апеляційного розгляду, наказом №21 від 13.11.2019 ЦЗ МТУ АРМА "Про призначення ОСОБА_1 " призначено ОСОБА_1 , в порядку переведення, з посади головного спеціаліста з питань діловодства та контролю Центрально-західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на посаду завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів 13 листопада 2019 року, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, як таку, що визначена переможцем конкурсу.

Наказом начальника ЦЗ МТУ АРМА №46/06 від 12.06.2023 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , завідувача Сектору менеджменту активів ЦЗ МТУ АРМА. Пунктом 2 зазначеного наказу відсторонено від виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 завідувача Сектору менеджменту активів ЦЗ МТУ АРМА на час здійснення дисциплінарного провадження з 12.06.2023.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №120/11484/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ЦЗ МТУ АРМА. Зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ ЦЗ МТУ АРМА №46/06 від 12.06.2023 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12.06.2023.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024 - без змін.

17.06.2024 (зареєстровано 28.06.2024) ОСОБА_1 звернулась до ЦЗ МТУ АРМА з письмовою заявою, в якій зазначила, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, у справі № 120/11484/23, визнано протиправним та скасовано наказ ЦЗ МТУ АРМА №46/06 від 12.06.2023 щодо відсторонення її від виконання посадових обов`язків, тому просить нарахувати та виплатити заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку з 12.06.2023 по 30.06.2023, включно, та компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, належні кошти перерахувати на рахунок ОСОБА_1

26.07.2024 листом ЦЗ МТУ АРМА відмовлено у задоволенні зазначеної заяви з огляду на те, що ОСОБА_1 притягнуто, як державного службовця категорії «Б», до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень Закону України «Про державну службу», тому відсутні правові підстави для оплати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку. Крім того, зазначено, що заявником пропущений визначений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк з часу видачі наказу про порушення дисциплінарного провадження, тобто з 12.06.2023 та закінчується 12.07.2023, тому строк звернення до суду також пропущений. Підсумовуючи зазначене, оскільки за результатами дисциплінарного провадження ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідальність, в силу положень ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» та ч. 2 ст. 12 Конституції України, ЦЗ МТУ АРМА не має правових підстав для оплати за відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю, яка полягає у відмові нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023, включно, а також компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав.

За результатом судового розгляду справи, суд першої інстанції, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII врегульовано питання дисциплінарної відповідальності державних службовців, що включає в себе порядок і підстави проведення службового розслідування, а також відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків.

Згідно зі ст. 64 Закону №889-VІІІ за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом (ч. 1).

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч. 1).

Відповідно до положень ч.1 ст. 72 Закону №889-VІІІ державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження (ч. 3).

У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку (ч. 4).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, у справі №120/11484/23, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ЦЗ МТУ АРМА. Вирішено визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №46/06 від 12.06.2023 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12.06.2023. Визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №2/07-11 від 17.07.2023 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

Таким чином, згаданим рішенням підтверджено протиправність винесеного наказу № 46/06 від 12.06.2023, яким було відсторонено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків, що на думку колегії суддів, надає право позивачу на оплату середньої заробітної плати за час незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків.

17.06.2024 (зареєстровано 28.06.2024) звернулась до ЦЗ МТУ АРМА з письмовою заявою, в якій зазначила, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, у справі № 120/11484/23, тому просить нарахувати та виплатити заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно та компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, належні кошти перерахувати на рахунок ОСОБА_1

26.07.2024 листом ЦЗ МТУ АРМА відмовлено у задоволенні зазначеної заяви з огляду на те, що ОСОБА_1 притягнуто, як державного службовця категорії "Б", до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень Закону України "Про державну службу", тому відсутні правові підстави для оплати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку. Крім того, зазначено, що заявником пропущений визначений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк з часу видачі наказу про порушення дисциплінарного провадження, тобто з 12.06.2023 та закінчується 12.07.2023, тому строк звернення до суду також пропущений. Підсумовуючи зазначене, оскільки за результатами дисциплінарного провадження ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідальність, в силу положень ч. 4 ст. 72 Закону України "Про державну службу" та ч. 2 ст. 12 Конституції України, ЦЗ МТУ АРМА не має правових підстав для оплати за відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача, який в судовому засіданні зазначив, що заробітна плата за час відсторонення від виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 була виплачена, що підтверджується долученими до матеріалів справи представником відповідача 04.11.2024 доказами, а саме: наказом № 58/06 від 17.06.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " та розрахунком за № 01-/456/05-23 від 17.07.2023, суд такі оцінює критично з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 2 наказу № 58/06 від 17.06.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким вирішено провести розрахунок із ОСОБА_1 згідно з чинним законодавством та виплатити їй грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку та щорічну додаткову відпустку:

- 1 календарний день невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 26.07.2021 по 25.07.2022;

- 12 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 26.07.2022 по 17.07.2023;

- 3 календарних дні невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 14 років (період роботи з 05.06.2021 до 04.06.2022 року);

- 11 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 15 років (період роботи з 05.06.2022 до 04.06.2023 року);

- 12 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 16 років (період роботи з 05.06.2023 до 04.06. 2024 року).

17.07.2023 позивачці видано розрахунок, яким зазначено про нарахування: Оклад за 1 робочий день - 578,57 грн. Надбавка за ранг за 1 робочий день - 33,33 грн. Надбавка за вислугу років - 277,71 грн. Відпускні за 14 календарних днів - 15169,42 грн. Компенсація за невикористані дні відпусток за 39 календарних днів - 42257,67 грн. Всього нараховано: 58316,70 грн.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 з позивачем не проведено відповідний розрахунок.

Довідкою від 16.08.2023 за № 2, виданою ЦЗУ МТУ АРМА, підтверджується, що заробітна плата за червень 2023 складає 5894, 57 грн. з них: оклад за 7 днів - 3865,91 грн.; доплата за ранг за 7 днів - 222,73 грн.; доплата за вислугу років за 7 днів - 1805,93 грн. Відтак, заробітна плата за час відсторонення від виконання посадових обов`язків позивачці не виплачена.

Водночас, відповідно до наказу 58/06 від 17.07.2023 та розрахунку про нараховані кошти при звільненні від 17.07.2023, за період з 26.07.2022 по 17.07.2023 ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 12 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки. Відповідний період охоплює період відсторонення від виконання посадових обов`зків, зокрема з 12.06.2023 по 30.06.2023. Тобто судом встановлено, що з позивачкою проведено повний розрахунок за частину щорічної оплачуваної відпустки за період відсторонення її від виконання посадових обов`язків.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вчинено протиправні дії, які полягають у невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно, тому така вимога підлягає до часткового задоволення.

Надаючи оцінку вимозі про зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків колегія суддів зважає на таке.

Частиною другою статті 2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Аналогійний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21.

Разом з цим, відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

За змістом частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до наказу № 46/06 від 12.06.2023 датою відсторонення позивача від роботи є 12.06.2023, датою відновлення виконання посадових обов`язків, як зазначила позивач та не заперечив представник відповідача у судовому засіданні, є 03.07.2023, оскільки з 03.07.2023 позивач за наказом ЦЗ МТУ АРМА вибула у щорічну основну оплачувану відпустку.

Відтак, період відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків становить з 12.06.2023 по 30.06.2023 (включно)Тобто, середній заробіток за час протиправного відсторонення від роботи позивача становить 15 робочих днів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо твердження апелянта про пропущення строків звернення до адміністративного суду колегія суддів зазначає наступне.

Предметом оскарження у цій справі визначено протиправну, на думку позивача, бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023, включно, та компенсації за частину щорічної оплачуваної відпустки. У свою чергу, невиплата такої заробітної плати виникла у зв`язку з відстороненням позивача від виконання посадових обов`язків на підставі наказу №№46/06 від 12.06.2023. Відтак, спір стосується невиплати позивачу середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків під час проходження публічної служби.

При вирішені питання про строки звернення до суду за вирішенням цього публічно правового спору у питанні оплати праці застосуванню підлягають норми статті 233 КЗпП України.

Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні становить три місяці з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнення.

Відтак, строк, з якого позивач дізналась про її порушене право на відшкодування середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків розпочався саме після набрання рішенням законної сили, яким визнано протиправним та скасовано вищезазначений наказ про порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача, та, яким відсторонено її від виконання посадових обов`язків, а саме з моменту винесення постанови Сьомим апеляційним адміністративним судом від 05.06.2024.

В той же час, строк звернення до суду з даним позовом слід відраховувати і з дати надання відповіді від 26.07.2024, якою по її заяві від 17.06.2024 (зареєстроване 28.06.2024) про нарахування та виплату середнього заробітку за час відсторонення, відмовлено.

Враховуючи, що нормами чинного законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено тримісячний строк звернення до суду з позовними заявами про стягнення середнього заробітку, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду ОСОБА_1 з даною позовною заявою не пропущено, оскільки з 05.06.2024, з моменту винесення постанови Сьомим апеляційним адміністративним у справі №120/11484/23, тримісячний строк звернення до суду завершився 05.09.2024, а з 26.07.2024, з моменту винесення листа, яким їй відмовили у нарахуванні та виплаті середнього заробітку, завершився 26.10.2024, а з даною позовною заявою остання звернулась 15.08.2024.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта відносно невідповідності вимогам ст. 160 КАС України позовної заяви позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відносно інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 березня 2025 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.