Справа № 520/16567/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панов М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. Справа № 520/16567/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/16567/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі відповідач, ДПОП "ОШБ "Лють"), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення щодо старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_3 штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з 25.05.2024;

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прийняти рішення про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_3 штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі його рапорту від 28.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у позивача були поважні причин відсутності на службі з 02.04.2024 по 22.04.2024, а саме здійснення постійного догляду за членом родини позивача ОСОБА_2 , яка є рідною бабусею дружини позивача, самопочуття якої раптово погіршилося, з урахуванням чого вважає, що в його діях відсутня вина у вчиненні прогулу.

Зазначає, що відповідач порушив порядок накладення дисциплінарного стягнення на позивача, а саме:

- при здійсненні службового розслідування відповідачем не було належним чином повідомлено позивача про проведення службового розслідування та не забезпечене право позивача на захист, встановлене статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- дисциплінарна комісія порушила норми статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та не дотрималась порядку отримання пояснень від позивача щодо причин відсутності на службі.

- відповідач не мав права застосовувати до позивача такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення, адже це є найсуворішим дисциплінарним стягненням та непропорційним, враховуючи поважність причин його відсутності на службі. У період дії воєнного стану підлягає застосуванню стаття 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині 2 якої імперативно визначений чіткий порядок застосування дисциплінарних стягнень, а саме в порядку зростання від менш суворого до більш суворого.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 по справі № 520/16567/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідач надіслав позивачу лист-виклик (вих.№ 4625/59/14-24 від 09.04.2024 року) про надання пояснень за іншою адресою, ніж зазначена в особовій справі позивача.

Вказує, що був відсутній на службі у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом родини позивача - ОСОБА_2 , яка є рідною бабусею дружини позивача, та самопочуття якої раптово погіршилося, надавши відповідні докази на підтвердження цих обставин. Проте, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що вказана обставина не може вважатися поважною причиною відсутності позивача на службі.

Зазначає, що здійснення ним догляду за хворим членом родини його дружини не може вважатися протиправною поведінкою та діями, що свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського та призвело до будь-яких шкідливих наслідків.

З огляду на викладене, вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є надмірним та невиправдано суворою мірою дисциплінарної відповідальності.

Звертає увагу, що за змістом ухвали Верховного Суду від 17.04.2023 у справі № 560/8721/22 у подібних правовідносинах вид дисциплінарного стягнення, обраний з порушенням послідовності встановленої у статті 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, є незаконним, непропорційним та необґрунтованим.

Просить звернути суд апеляційної увагу, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не направив до електронного кабінету позивача та його представника відзив на позовну заяву,

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ відповідача від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення щодо старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Відповідач вказує, що суттєвою обставиною, за якої вчинений дисциплінарний проступок є воєнний стан, тобто той стан, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження, а Український народ розраховує на те, що поліцейські як представники держави, будуть сумлінно виконувати свої обов`язки.

Просить звернути увагу, що ОСОБА_1 у своєму рапорті на звільнення зі служби в поліції не вказав ані дату з якою його необхідно звільнити, ані причин звільнення (поважні), що перелічені в Постанові № 413. В спеціальному законодавстві, що стосується поліції - відсутнє поняття трудовий договір, адже як зазначалося працівники поліції не працюють, а проходять службу. Вказане в рапорті не може бути підставою для звільнення зі служби з органів внутрішніх прав у відповідності до вимог Постанови № 413, адже апелянт не працює, а проходить службу у військовий час в спеціальному підрозділі поліції.

Так, не звільнення апелянта слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.

З урахуванням зазначеного, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 у справі № 520/16567/24 - залишити без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , з 28.09.2018 по 24.05.2024 проходив службу в Національній поліції України.

З 05.04.2023 по день звільнення позивач перебував на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До відділу моніторингу УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» надійшли рапорти командира роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора поліції ОСОБА_3 про те, що 02.04.2024, 03.04.2024, 04.04.2024, 05.04.2024 під час перевірки особового складу було виявлено незаконно відсутнього поліцейського, а саме:

- заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який не надав обґрунтованих підстав для не виходу на місце несення служби та відмовився виходити на службу (а.с. 157- 158).

Відповідно до актів про відсутність на службі, складеними інспекторами відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «ЛЮТЬ» Денисом Черненченко, ОСОБА_4 та старшим інспектором з особливих доручень відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «ЛЮТЬ» Денисом Батраничем, не прибув до об`єкту УПОП №3 ДПОП «ОШБ «ЛЮТЬ» та був відсутній на службі без поважних причин з 02.04.2024 заступник командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (а.с. 160-170).

Наказом ДПОП «ОШБ «ЛЮТЬ» від 08.04.2024 № 248 "Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії" на підставі рапортів про відсутність на службі з 02.04.2024 до теперішнього часу без поважних причин заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з метою повної, всебічної дисципліни, а також наявності вини поліцейського наказано призначити за вказаним фактом службове розслідування у формі письмового провадження (а.с. 128-129).

15.04.2024 членами дисциплінарної комісії складено Акт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, від надання пояснень (а.с. 159).

Дисциплінарною комісією були надіслані запити до Державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (вих. № 4614/59/14-2024 від 09.04.2024) (а.с.144), «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» (вих. № 4615/59/14-2024 від 09.04.2024) (а.с. 143) та УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» (вих. № 4610/59/14-2024 від 09.04.2024) (а.с. 142), щодо отримання інформації про наявність або відсутність медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в період з 02.04.2024 до теперішнього часу.

У відповідях Державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» та «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» інформацію про наявність відкритих листів непрацездатності не надано через лікарську таємницю (а.с. 149).

У відповіді на запит УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» у заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 не було відкрито лікарняних листів непрацездатності за період з 02.04.2024 до теперішнього часу ( а.с. 146).

Відповідно до висновку службового розслідування від 22.04.2024 № 5140/59/14-2024 за фактом відсутності на службі без поважних причин заступника командира взводу № 2 роти №3 штурмовою батальйону №1 («Луганськ-1» імені Героя України ОСОБА_5 ») полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , можливого порушення службової дисципліни та наявності вини поліцейського Дисциплінарна комісія встановила, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 з 02.04.2024 відсутній на службі без поважних причин. Будь-які документи, які б підтверджували законність його відсутності на службі не надав.

Як зазначено у висновку, з 02.04.2024 до теперішнього часу ОСОБА_1 не з`явився на службі, про що комісією у складі працівників УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» були складені акти про відсутність на службі УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» від 05.04.2024 № 4505/59/14-2024, від 08.04.2024 № 4594/59/14-2024, від 09.04.2024 № 4658/59/14-2024, від 10.04.2024 за № 4802/59/14- 2024, від 11.04.2024 за № 4827/59/14-2024, від 12.04.2024 за № 4838/59/14-2024, від 16.04.2024 за № 4952/59/14-2024 від 17.04.2024 за № 5002/59/14-2024, від 18.04.2024 за № 5036/59/14-2024, від 20.04.2024 за № 5106/59/14-2024, від 22.04.2024 за № 5121/59/14-2024.

25.01.2019 ОСОБА_1 склав Присягу працівника поліції відповідно до статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», підписаний текст якої був долучений до особової справи старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 Порядку складання Присяги працівника поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2015 № 1453 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 травня 2019 року № 351).

Оскільки ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, 09.04.2024 відповідно до частини 2 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337 VIIІ за місцем мешкання останнього було направлено лист-виклик (вих. 4625/59/14-2024 від 09.04.2024) до відділу моніторингу УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» для надання пояснень з приводу відсутності на службі без поважних причин. Також, керуючись нормами частини 2 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, сканована копія листа-виклику від 09.04.2024 № 4625/59/14-2024 була направлена до наявних месенджерів ОСОБА_1 за номером телефону, який був отриманий у відділі кадрового забезпечення УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», а саме: +49.

Опитаний під час службового розслідування ОСОБА_3 пояснив, що йому підпорядковується особовий склад роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», у тому числі старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , який несе службу у постійному пункті дислокації підрозділу у м. Дніпро. З 02.04.2024 до теперішнього часу ОСОБА_1 не виходить на службу без поважних причин. Будь-які документи які б підтверджували законність відсутності останнього, не надав. Про даний факт ним ( ОСОБА_3 ) було повідомлено керівництво підрозділу. Опитаний окремо зауважив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 з лютого 2024 року за усним наказом керівництва підрозділу був відряджений до роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» у підпорядкування останнього.

Таким чином, за сукупним аналізом наявних матеріалів службового розслідування, оцінивши їх зв`язок та достатність, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що заступник командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старший лейтенант поліції ОСОБА_1 безпідставно (без поважних причин) був відсутній на службі в період з 02.04.2024 до 22.04.2024, чим порушив службову дисципліну та вчинив дисциплінарний проступок.

В діях ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог пунктів 1, 6 частини першої статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIIІ, підпунктів 2, 4, 5, 8, 13, 20 пункту 3 розділу ІІ посадової інструкції заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023 та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженого наказом т. в. о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 липня 2023 року № 346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють».

ОСОБА_1 , як поліцейський, зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог

нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, а також утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України.

Таким чином, вчинені ОСОБА_1 дії свідчать про відсутність у нього високої свідомості, недотримання законодавства та призводить до приниження авторитету поліції. Такі дії не можна вважати гідними посади поліцейського та його особисті дані не можна вважати такими, що сприяють посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки поліцейські власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

Обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , передбачені частиною четвертою статті 19 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337- VIIІ, відсутні.

Обставини, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , передбачені частиною шостою статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337- VIIІ, відсутні.

Причинами й умовами, що сприяли скоєнню зазначеного дисциплінарного проступку, стали особиста недисциплінованість ОСОБА_1 , нехтування ним вимог чинного законодавства України, наказів Національної поліції та Міністерства внутрішніх справ України.

На підставі викладено дисциплінарна комісія вважає службове розслідування завершеним.

За порушення службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 частини першої ті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», плів 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції раїни, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIIІ, підпунктів 2, 4, 5, 8, 13, 20 пункту 3 розділу II посадової інструкції заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № З ДПОП ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023 та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють», затвердженого наказом т. в. о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 липня 2023 року № 346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють» як наслідок, відсутність на службі в період, з 02.04.2024 до 22.04.2024, без поважних причин, враховуючи вимоги наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507, відповідно до пункту Розділу VIІ проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 пропонує застосувати до заступника командира взводу № 2 № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_4 № З ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с. 116-127).

Наказом Департаменту від 09.05.2024 №105 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції (а.с. 203-204).

Наказом Департаменту від 24.05.2024 № 821 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби (а.с. 218).

З даним наказом апелянт ознайомлений особисто під власний підпис, копію витягу з наказу позивач отримав - 24.05.2024 (а.с. 218).

Позивач, не погоджуючись із правомірністю наказу від 09.05.2024 №105, в частині застосування дисциплінарного стягнення, наказу від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції, а також після скасування цих наказів вважає, що наявні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням на підставі його рапорту від 28.02.2024 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийняття оскаржуваних наказів та застосованого стягнення. За висновком суду, за наслідками розгляду справи знайшло своє підтвердження вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в умовах воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією проти України у вигляді відсутності на служби.

Суд зазначив, що вказані позивачем обставини (догляд за бабусею дружини) не може вважатися поважною причиною відсутності позивача на службі ні з підстав нормативно-правової оцінки такої причини, ні з підстав наявності непереборних обставин.

Отже, вважав, що позивачем не було доведено протиправності оскаржуваних наказів Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення та від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції щодо старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_3 штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Щодо не звільнення позивача зі служби за власним бажанням, суд зазначив, що між позивачем та керівництвом ДПОП «ОШБ «Лють» так і не було досягнуто згоди щодо дати звільнення, адже наказ про його звільнення не видавався, з урахуванням чого у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за власним бажанням.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).

Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року, а Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17 травня 2022 року № 341, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 580 під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення про Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України ІНФОРМАЦІЯ_1 затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2023 №66 (в редакції наказу НПУ від 16.04.2024 №403) основним завданням Департаменту є участь у реалізації державної політики у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної (громадської) безпеки і порядку, оборони України, виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану, у тому числі шляхом взаємодії з іншими складовими сектору безпеки і оборони України.

У свою чергу, ДПОП «ОШБ «Лють» є тим самим органом поліції особливого призначення, який має повноваження та на який покладено обов`язок виконувати бойові розпорядження під час звільнення або утримання населених пунктів, виконувати завдання в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), спеціальних та технічних засобів відповідно до законодавства України.

З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.

Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі по тексту Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що рапорти командира роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора поліції ОСОБА_3 про те, що 02.04.2024, 03.04.2024, 04.04.2024, 05.04.2024 під час перевірки особового складу було виявлено незаконно відсутнього поліцейського, а саме заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який не надав обґрунтованих підстав для не виходу на місце несення служби та відмовився виходити на службу (а.с. 157- 158), є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу 08.04.2024 №248 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії» стосовно ОСОБА_1 .

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування від 22.04.2024 № 5140/59/14-2024 (а.с. 114-127).

За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія прийшла висновку про те, що за порушення службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 частини першої ті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», плів 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції раїни, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIIІ, підпунктів 2, 4, 5, 8, 13, 20 пункту 3 розділу II посадової інструкції заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № З ДПОП ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023 та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють», затвердженого наказом т. в. о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 липня 2023 року № 346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють» як наслідок, відсутність на службі в період, з 02.04.2024 до 22.04.2024, без поважних причин, враховуючи вимоги наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507, відповідно до пункту Розділу VIІ проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 заступник командира взводу № 2 № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старший лейтенант ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Дисциплінарна комісія визнала доведеним факт безпідставної відсутності на службі в місці постійної дислокації УПОП №3 ДПОП «ОШБ ЛЮТЬ», що розцінене як грубе порушення службової дисципліни.

Отже, у справі, що розглядається, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції внаслідок вчинення ним дисциплінарного проступку, який полягав у безпідставному невиході на службу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зі служби в поліції звільнено відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Стверджуючи про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який унеможливив подальше проходження позивачем служби в поліції, відповідач посилається на встановлені службовим розслідуванням від 22.04.2024 (а.с. 116-127)) обставини порушення позивачем вищевказаних вимог Закону України Про Національну поліцію та Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, у зв`язку з безпідставною відсутністю на службі з 02.04.2024 по 22.04.2024 старшого лейтенанта ОСОБА_1 без поважних причин.

Колегія суддів зауважує, що обставини, які слугували підставою для ініціювання службового розслідування зафіксовані безпосередньо опитаними працівниками УПОП №3 ДПОП «ОШБ ЛЮТЬ»: командир роти №1 ОШБ №1 полку УПОП № 3 ДПОП ОШБ «Лють» ОСОБА_3 (а.с.138-139), старший інспектор відділу кадрового забезпечення УПОП № 3 ДПОП ОШБ «Лють» (а.с.140-141), тобто посадовими особами поліції.

При цьому, на підтвердження таких даних було складено відповідні акти про відсутність на службі з 02.04.2024 по 22.04.2024 ОСОБА_1 від 05.04.2024 № 4505/59/14-2024, від 08.04.2024 № 4594/59/14-2024, від 09.04.2024 № 4658/59/14-2024, від 10.04.2024 за № 4802/59/14- 2024, від 11.04.2024 за № 4827/59/14-2024, від 12.04.2024 за № 4838/59/14-2024, від 16.04.2024 за № 4952/59/14-2024 від 17.04.2024 за № 5002/59/14-2024, від 18.04.2024 за № 5036/59/14-2024, від 20.04.2024 за № 5106/59/14-2024, від 22.04.2024 за № 5121/59/14-2024., який засвідчено підписами працівників поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 160-170).

15.04.2024 членами дисциплінарної комісії складено Акт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, від надання пояснень (а.с. 159).

Дисциплінарною комісією були надіслані запити до Державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (вих. № 4614/59/14-2024 від 09.04.2024) (а.с.144), «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» (вих. № 4615/59/14-2024 від 09.04.2024) (а.с. 143) та УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» (вих. № 4610/59/14-2024 від 09.04.2024) (а.с. 142), щодо отримання інформації про наявність або відсутність медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в період з 02.04.2024 до теперішнього часу.

У відповіді на запит УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» у заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 не було відкрито лікарняних листів непрацездатності за період з 02.04.2024 до теперішнього часу (а.с. 146).

Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування (не повідомлення жодним чином про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією, ненадання ним будь-яких пояснень щодо причин його відсутності на робочому місці та направленням листа-виклика про надання пояснень на адресу реєстрації, що прямо впливає на забезпечення можливості особи, стосовно якої проводиться розслідування, ефективно реалізувати надані їй права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Аналогічні права поліцейського відображені в пункті 2 розділу IV Порядку № 893.

За приписами пункту 2 розділу IV Порядку № 893, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи: ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Відповідно до частини 1 статті 27 Дисциплінарного статуту (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Частиною 2 статті 27 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Дисциплінарного статуту виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.

Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.

Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.

Відповідно до частини 4 статті 27 Дисциплінарного статуту від поліцейського, стосовно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби, виїзд до інших регіонів країни чи за кордон, пояснення не відбираються, поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Згідно з пунктом 17 розділу V Порядку № 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

Дослідженням наявних в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що позивач не перебував на службі з 02.04.2024 по 22.04.2022, жодних відомостей про знаходження позивача на службі матеріали справи не містять.

Крім того, у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач сам вказує про відсутність на службі 02.04.2024 по 22.04.2022.

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на постанову Верховного суду від 25.04.2024 по справі №520/5388/22 у якій зазначено, що сам факт того, що позивач не заперечує факт своєї відсутності у вказаний період у місці несення служби, нівелює хиби службового розслідування, у тому числі і в аспекті надання поліцейським пояснень дисциплінарній комісії.

Враховуючи наявність в матеріалах справи Акту відмови від надання письмових пояснень Новіка від 15.04.2024 (а.с. 159), в якому також зафіксовано відсутність на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 02.04.2024 по 15.04.2022 без поважних причин та беручи до уваги вищенаведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, відносно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Крім того, матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем у справі, що 09.04.2024 відповідно до статті 27 Дисциплінарного статуту за місцем мешкання старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було направлено лист-виклик (вих. 4625/59/14-2024 від 09.04.2024) до відділу моніторингу УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» для надання пояснень з приводу відсутності на службі без поважних причин. Також, сканована копія листа-виклику від 09.04.2024 № 4625/59/14-2024 була направлена до наявних месенджерів ОСОБА_1 за номером телефону, який був отриманий у відділі кадрового забезпечення УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», а саме: +49.

Таким чином, наявні підстави вважати що відповідач діяв у спосіб, визначений ст. 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки такі обставини підтверджені належними доказами.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, твердження позивача про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині незабезпечення права на захист є такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Єдину підставу для невиходу на службу позивач зазначає догляд за бабусею дружини, самопочуття якої раптово погіршилося.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що він як поліцейський, який склав Присягу на вірність Українському народові та сумлінність виконання службових обов`язків, на виконання Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту, мав вживати всіх можливих заходів з метою виконання повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Проте, ОСОБА_1 , як встановлено судовим розглядом, був відсутній на службі протягом 21 дня, тобто самоусунувся від виконання службових обов`язків поліцейського від захисту Українського народу, територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.

Ба більше, ОСОБА_1 на момент вчинення дисциплінарного проступку перебував на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, перебуваючи на керівній посаді, проходивши службу у полку особливого призначення, ОСОБА_1 не міг не усвідомлювати хибність своїх дій, можливі негативні наслідки та шкоду, заподіювану інтересам держави, особливо в умовах воєнного стану, спричинювана його відсутністю.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана обставина не може вважатися поважною причиною відсутності позивача на службі ні з підстав нормативно-правової оцінки такої причини, ні з підстав наявності непереборних обставин.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 не наводить в апеляційній скарзі як саме догляд за бабусею дружини перешкоджав у реалізації права на захист.

Колегія суддів зазначає, що реалізація прав поліцейського, якими він наділений під час службового розслідування, знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із його власною поведінкою, яка має відповідати критеріям сумлінності, добросовісності та доброчесності, демонстрації прагнення до відкритості, а також існуванням істотних, вагомих та суттєвих аргументів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним порушення позивачем службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 частини першої ті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», плів 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції раїни, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIIІ, підпунктів 2, 4, 5, 8, 13, 20 пункту 3 розділу II посадової інструкції заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № З ДПОП ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023 та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Щодо доводів позивача про те, що вид дисциплінарного стягнення у виді суворої догани є таким, що обраний з порушенням приписів статті 29 Дисциплінарного статуту при застосуванні дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №420/16074/22, від 01 квітня 2020 року у справі № 806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/1578/2020, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20 та ін.).

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зі змісту Присяги працівника поліції, за недотримання якої накладено на позивача дисциплінарне стягнення, слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі 804/6242/17.

Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).

За змістом частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою.

Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно, як помилково вважає позивач.

Отже, повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.

У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.

Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність порушень з боку відповідача щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення до позивача у період дії воєнного стану.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних наказів Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення та від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції щодо старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі його рапорту від 28.02.2024 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із рапортом про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», до керівництва Департаменту 28.02.2024 (вхідний № 2717 від 07.03.2024) (а.с. 214).

У свою чергу відповідач листом від 28.03.2024 № 2113-2024 повідомив позивача про нормативно-правове обґрунтування про підстави і порядок (механізм) звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, зокрема і у військовий час.

Крім того, позивача повідомлено, що невихід на службу без поважних причин є прогулом.

Так, відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Поряд із цим Постанова № 413, що була прийнята на виконання статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 р. № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29 жовтня 2012 р. № 618, Кабінет Міністрів України визначає наступні сімейні обставини та інші поважні причини звільнення, зокрема з органів внутрішніх справ:

- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

- укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

- хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

- неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

- довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Дію даної постанови поширено на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції згідно з Постановою КМ № 428 від 08.06.2005.

Проте, позивач у своєму рапорті щодо звільнення зі служби в поліції не вказав ані дату, з якої його необхідно звільнити, ані причин звільнення (поважні), що перелічені в Постанові № 413.

У спеціальному законодавстві, що стосується поліції відсутнє поняття трудовий договір, адже, як зазначалося раніше, працівники поліції не працюють, а проходять службу. Вказане позивачем в рапорті не може бути підставою для звільнення зі служби з органів внутрішніх прав у відповідності до вимог Постанови № 413, адже позивач не працює, а проходить службу у військовий час в спеціальному підрозділі поліції.

Як зазначає відповідач, не звільнення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже, не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та введенням правового режиму воєнного стану з 24.02.2022, усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також окремі співробітники згаданих суб`єктів владних повноважень з указаної календарної дати, у силу ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 12, 21, 22 Закону України від 02.07.2015 №508-VІІІ «Про Національну поліцію» повинні / мусять безвідносно до наявності або відсутності події отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключає легітимність обрання пасивної форми поведінки.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, передбачену статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої поліцейський, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Життєві обставини, психологічний стан та стан здоров`я позивача на час виникнення спірних правовідносин не могли слугувати підставою для звільнення за власним бажанням.

Положення ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» свідчать, що на період введення в Україні воєнного стану здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби в іншу місцевість. Тим паче позивач обізнаний про місце постійної дислокації, про місце несення служби.

До закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Така правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 у справі № 819/744/16.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року в справі №826/16621/17 дійшов наступного висновку: «Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється».

Варто зауважити, що між позивачем та керівництвом ДПОП «ОШБ «Лють» так і не було досягнуто згоди щодо дати звільнення, адже наказ про його звільнення не видавався.

Між тим, відповідно до статті 59 Закону № 580 розроблено «Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року № 1668/29798 (далі - Наказ № 1235).

Згідно із пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Наказу № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Розділом II «Підстави для видання наказів по особовому складу» Наказу № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до розділу III «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Наказу № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 висловив правову позицію, що приписи пункту 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. Цей період надається також і для того, щоб особа визначилась, чи дійсно вона не хоче більше проходити службу в поліції та буде і надалі наполягати на звільненні, чи можливо особа поміркував змінила думку (намір) звільнитися.

Приписи Положення № 114 у частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону № 580-VІII, а лише встановлюють певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за власним бажанням, а тому твердження скаржника про неможливість застосування до спірних правовідносин норм Положення № 114 є безпідставними. Норми статті 38 КЗпП України та статті 86 Закону №889-VІІІ не є спеціальними у спірних правовідносинах щодо звільнення працівника поліції зі служби за власним бажанням.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за власним бажанням, з урахуванням чого вимоги позову про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі його рапорту від 28.02.2024 не підлягають задоволенню.

Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не направив до електронного кабінету позивача та його представника відзив на позовну заяву, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується направлення позивачу засобами поштового зв`язку відзиву на позовну заяву (а.с.220), з урахуванням чого колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи та вказує, що такі не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що також зумовлює відмову у задоволенні цієї частини позову.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно aa права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 по справі № 520/16567/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий