Справа № 120/5956/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5956/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

28 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2024 року позивач, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Івашківську Альону Олександрівну, звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань №1", в якому просив визнати протиправною бездіяльність Держаної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпечення права ОСОБА_1 на належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови його утримання в камерному приміщенні №133 ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) в період з 01.02.2024 по 26.02.2024.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не наводить конкретні належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1, які не забезпечені відповідачем в лютому 2024 року.

На думку представника апелянта, в заяві наведено конкретні умови в приміщенні, де позивач перебуває, що не відповідає базовим стандартам належних житлових умов, а саме: санвузол без дверей і дотримання вимог приватності, відсутність відгородження санвузла від житлової зони, відсутність змивного бачка, недостатнє оснащення приміщення та обмежена загальна площа камерного приміщення на одного засудженого.

Апелянт вказує, що згідно довідки про санітарно-побутовий стан камерного приміщення №133 режимного корпусу №2 ДУ «Вінницька УВП (№1)» від 19.02.2024 санітарно-побутовий стан приміщення задовільний, камера облаштована меблями, стіни та стеля пофарбовані водним розчином вапна, панелі пофарбовані емаллю. Проте, в листі Вінницької окружної прокуратури від 29.02.2024 повідомляється, що 27.02.2024 було заплановано ремонтні роботи і на пропозицію працівників Вінницької УВП №1 28.02.2024 ОСОБА_1 тимчасово переведено до камерного приміщення №113, а в камері №133 розпочато ремонтні роботи.

Втім, жодних переведень довічно ув`язненого ОСОБА_1 не було здійснено.

Крім того, як зазначає апелянт, довідка Департаменту виконання покарань від 19.03.2024, підтверджує, що в приміщенні камерного типу №133 було забезпечено проведення косметичного ремонту. В свою чергу, довідка ДУ «Вінницька УВП (№1)» від 08.07.2024, свідчить, що ремонтні роботи проводились в період з 28.02.202 по 01.03.2024, що спростовує інформацію про те що в камерному приміщенні №133 було забезпечено належні житлово-побутові умови в період з 01.02.2024 по 26.02.2024.

Отже, в період з 01.02.2024 по 26.02.2024 засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 утримувався в неналежних житлово-побутових умовах, що на думку апелянта свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року позивача засуджено до довічного позбавлення волі за ч. 1 ст. 115, п. 1, 2, 9, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 194, ст. 70 Кримінального кодексу України. Місцем відбування призначеного покарання є Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

25.04.2023 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини звернувся із поданням №65882/5444-1-23/27 до Міністра юстиції України щодо вжиття заходів, спрямованих на недопущення у подальшому порушень прав позивача на належні умови утримання в державній установі Вінницька установа виконання покарань (№1).

25.05.2023 від Міністерства юстиції України надійшла відповідь щодо виконання подання. Зокрема зазначено, що матеріально-побутові умови тримання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в установі задовільні. В камері, де перебуває засуджений встановлені радіатори опалення, розетка з електричним струмом, освітлення, всі комунікації знаходяться у справному стані, стіни та стеля пофарбовані водним розчином вапна, панелі пофарбовані емаллю.

25.07.2023 Міністерство юстиції України листом №97885/10058-1-23/26.2 повідомило Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, що Департаменту з питань виконання кримінальних покарань доручено вжити заходів, спрямованих на усунення порушень.

При цьому, позивач вказує, що в лютому 2024 року порушено його прав на належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1, що стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що лист Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25.04.2023 не може свідчити про те, що в лютому 2024 року не забезпечено право позивача на належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1 .

Водночас, судом встановлено, що згідно довідки Державної установи "Вінницька установа виконання покарань №1" від 19.02.2024, ОСОБА_1 відбуває покарання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1. Камера має площу 7,9 мІ. Камерне приміщення обладнано санвузлом з водопроводом та каналізацією, встановлено змішувач холодної та гарячої води, душовий піддон, батареї опалення, наявна розетка з електричним струмом та лампочка для освітлення. Всі комунікації знаходяться у належному стані. Камерне приміщення пофарбовано водним розчином вапна (стіни та стеля), панелі пофарбовані емаллю. Санітарно-побутовий стан камерного приміщення №133 задовільний та відповідає функціональному призначенню. Також вказано, що ремонтні роботи в камерних приміщеннях проводяться згідно графіку, затвердженого начальником установи

З огляду на вищевказане, суд зазначив, що відповідачем спростовано доводи позивача стосовно незабезпечення його права на належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1 в період з 01.02.2024 по 26.02.2024.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту неправомірної бездіяльності відповідача, у період з 01.02.2024 по 26.02.2024, яка полягала у незабезпеченні його права на житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ч. 1, 2 ст. 7 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 КВК України).

Відповідно до ч.1 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 115 КВК України, особам які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів. Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям.

Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених КВК України, законами України і встановлених вироком суду, зокрема, це стосується й права на належне матеріально-побутове забезпечення для засуджених до довічного позбавлення волі.

В обґрунтування позовних вимог щодо протиправної бездіяльності відповідача, позивач вказав на листи Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25.04.2023 та від 19.07.2023, в яких зазначено, що камера, в якій тримається засуджений ОСОБА_1 , перебуває в незадовільному стані.

В свою чергу, в позовній заяві позивач не наводить конкретні житлові, матеріально - побутові та санітарно - гігієнічні, а також епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1, які не забезпечені відповідачем в лютому 2024 року.

Також, лист Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини датований в одному випадку квітнем 2023 року, а в іншому - липнем 2023 року, що не може свідчити про те, що в лютому 2024 року не забезпечено право позивача на належні житлові, матеріально - побутові та санітарно - гігієнічні, а також епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) .

При цьому, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що доказами, які підтверджують факт неналежного забезпечення житлово-побутових умов в камерному приміщенні №133 режимного корпусу №2 ДУ «Вінницька УВП (№1)» в період з 01.02.2024 по 26.02.2024, є:

-лист Департаменту виконання покарань від 19.03.2024, в якій вказано, що в приміщенні камерного типу №133 було забезпечено проведення косметичного ремонту.

-довідка ДУ «Вінницька УВП (№1)» від 08.07.2024, згідно якої ремонтні роботи проводились в період з 28.02.2024 по 01.03.2024.

Також, факт проведення ремонтних робіт в цей період підтверджує і лист Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 03.05.2024.

Отже, на думку апелянта, в період з 01.02.2024 по 26.02.2024 засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 утримувався в неналежних житлово-побутових умовах, що свідчить про допущену протиправну бездіяльність Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», яка полягає у незабезпеченні права засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови його тримання в камерному приміщенні №133 ДУ «Вінницька установа виконання покарань(№1)» у вказаний період.

Однак, зі змісту довідки Державної установи "Вінницька установа виконання покарань №1" від 19.02.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1. Камера має площу 7,9 мІ. Камерне приміщення обладнано санвузлом з водопроводом та каналізацією, встановлено змішувач холодної та гарячої води, душовий піддон, батареї опалення, наявна розетка з електричним струмом та лампочка для освітлення. Всі комунікації знаходяться у належному стані. Камерне приміщення пофарбовано водним розчином вапна (стіни та стеля), панелі пофарбовані емаллю. Санітарно-побутовий стан камерного приміщення №133 задовільний та відповідає функціональному призначенню. Також вказано, що ремонтні роботи в камерних приміщеннях проводяться згідно графіку, затвердженого начальником установи.

Згідно листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 03.05.2024 №924/П-2211//14/2-24, направленого до ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» для оголошення ОСОБА_1 , з метою покращення комунально-побутових умов тримання засудженого, протягом лютого-березня 2024 року в камерному приміщенні №133 проводились косметичні ремонтні роботи у вигляді вапнування стін, стелі та підняття перегородки санітарного вузла, розташованого в камері, на 25 см.

Також, у вказаному листі зазначено, що адміністрацією установи проводяться ремонті роботи в камерному приміщенні №234, яке розташовано на внутрішньому посту №17 корпусного відділення №4 і яке буде відповідати вимогам, визначеним у скарзі. Після проведення ремонтних робіт камерне приміщення буде облаштоване меблями відповідно до Порядку забезпечення, обліку та експлуатації меблів, інвентарю і предметів господарчого призначення та норм їх забезпечення і експлуатації в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України. В листі зазначено, що закінчення ремонтних робіт та переведення засудженого ОСОБА_1 в камерне приміщення №234 адміністрацією установи заплановано на 03.06.2024. після цього будуть заплановані заходи з реновації камери №133, у якій наразі перебуває ОСОБА_1 .

З метою встановлення обставин щодо наявності або відсутності вільних камерних приміщень з належними житловими, матеріально-побутовими та санітарно-епідеміологічними умовами в ДУ "Вінницька установа виконання покарання (№1)" в період з 01.02.2024 по 26.02.2024, судом апеляційної інстанції ухвалами від 24.01.2025, 19.02.2025 та 06.03.2024 неодноразово витребовувались у Державної установи "Вінницька установа виконання покарання (№1)" відповідні докази, однак жодних документів на виконання вимог ухвали відповідачем не надано.

З огляду на те, що санітарно-побутовий стан камерного приміщення №133, в якому позивач відбував покарання є задовільним і відповідає його функціональному призначенню, а доказів наявності вільних камерних приміщень у спірний період та можливості переведення позивача для покращення умов утримання, судом апеляційної інстанції не здобуто, колегія суддів критично оцінює аргументи апеляційної скарги щодо вчинення відповідачем протиправної бездіяльності.

Апеляційний суд зауважує, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2022 у справі № 9901/480/19).

Водночас у вже згаданій вище постанові № 320/950/19 від 16.02.2021 Верховний Суд зазначив, що умовою розгляду судом питання про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів такою бездіяльністю. Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, і у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 360/1193/17.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом апеляційної інстанції не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем бездіяльності по відношенню до прав позивача на належні житлові, матеріально-побутові та санітарно-епідеміологічні умови тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи Вінницька установа виконання покарань №1 в період з 01.02.2024 по 26.02.2024, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.