Справа № 520/35803/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 р.Справа № 520/35803/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.01.25 року по справі № 520/35803/24

за позовом ОСОБА_1

до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області щодо не зняття арешту на все майно, що належить йому на праві власності, накладений постановою ВДВС Чугуївського МРУЮ по виконавчому провадженню №12011924 від 25.03.2009 та зобов`язати Чугуївський ВДВС у Чугуївському районі Харківської області зняти арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності, накладений постановою ВДВС Чугуївського МРУЮ по виконавчому провадженню №12011924 від 25.03.2009.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, відповідно до листа відповідача від 17.12.2024 № 59056 встановлено, що у відділу перебувало провадження № 12011924 з примусового виконання судового наказу від 18.11.2008 № 2-п-3316, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з позивача на користь ЗАТ "Український мобільний зв`язок" боргу в сумі 967,61 та судові витрати у сумі 40,50 грн. В подальшому державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу. Проте, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2024 в розділі з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено про арешт усього нерухомого майна. Вважаючи вказану бездіяльність відповідача, яка полягає у не знятті арешту з майна, що належить позивачу, протиправною, він звернувся із позовом до адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 відмовлено у відкритті провадження, роз`яснено позивачу, що розгляд справи здійснюється місцевим загальним судом у порядку, який передбачений Цивільним процесуальним кодексом України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що виконавче провадження є закінченим, виконавчі дії не проводяться. Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" та ст. 19, ст. 287 КАС України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2024 в розділі з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено про арешт всього нерухомого майна. Підстава обтяження: постанова ВП №12011924, 25.03.2009, ВДВС Чугуївського МРУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно.

Відповідно до листа Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.12.2024 зазначено, що згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебувало ВП №12011924 з примусового виконання судового наказу від 18.11.2008 №2-п-3316, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Український мобільний зв`язок" борг в сумі 967,6 грн. та судові витрати в сумі 40,50 грн. 30.07.2009 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що майно належного боржнику на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно перевірки бази ДАІ БД "АМТ" за боржником рухоме майно не зареєстровано, у зв`язку з чим винесена постанова про повернення виконавчого докуманта. Зазначено, що вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна передбачений ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження". Вказано, що у Чугуївському ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні законні підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника. Також розяснено, що згідно з ч. 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Зазначаючи про неможливість вчинення дій з реалізації своїх прав власності на нерухоме майно та рухоме через накладення на нього обтяження, позивач звернувся з даним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не оскаржує постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів. Зазначено, що даному випадку оскарження бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України (Орджонікідзевським районним судом м. Харкова) розглядаються у порядку, передбаченому ЦПК України, а не КАС України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірним питанням на стадії касаційного перегляду є належність вказаного спору до юрисдикції адміністративних судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France, заява № 23805/94).

18. Частиною першою статті 8 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Адміністративною справою у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За приписами пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 402538323 від 06.11.2024 на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 8641460 від 14.04.2009, підстава обтяження: постанова, ВП №12011924, 25.03.2009, ВДВС Чугуївського МРУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, обтяжувач: ВДВС Чугуївського МРУЮ.

Відповідно до листа Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.12.2024 зазначено, що згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебувало ВП №12011924 з примусового виконання судового наказу від 18.11.2008 №2-п-3316, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Український мобільний зв`язок" борг в сумі 967,6 грн. та судові витрати в сумі 40,50 грн. 30.07.2009 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що майно належного боржнику на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно перевірки бази ДАІ БД "АМТ" за боржником рухоме майно не зареєстровано, у зв`язку з чим винесена постанова про повернення виконавчого докуманта. Зазначено, що вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна передбачений ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження". Зазначено, що у Чугуївському ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні законні підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника. Також розяснено, що згідно з ч. 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Так, положеннями Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зауважує, що для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 07.02.2025 по справі №520/18834/24, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, підставою цього позову ОСОБА_1 визначив наявність арешту, накладеного на його нерухоме майно та відмову відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з майна.

За приписами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною третьою статті 9 КАС України передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, саме позивач у позовній заяві визначає порушене право та спосіб його захист, а саме те що відповідачем не надано відомостей про наявність відкритих виконавчих проваджень, у межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача чи можливість сплатити борг, а отже відсутні правові підстави зберігати накладений арешт на майно.

Суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності відкритого виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

При цьому, матеріали справи не містять інфомації про наявність відкритих виконавчих проваджень у відношенні позивача.

Отже, за відсутності встановлених у справі обставин щодо накладення арешту на нерухоме майно позивача у рамках виконавчого провадження ВП №12011924, наявність/відсутність боргу, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що спір у справі належить вирішувати суду цивільної юрисдикції.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження передчасним, відтак ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі № 520/35803/24 скасувати.

Адміністративну справу №520/35803/24 направити Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 28.03.2025 року