Справа № 160/8769/25
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 березня 2025 року Справа 160/8769/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юрков Едуард Олегович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання відповідей-відмов такими, що не відповідають чинному законодавству та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

25 березня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) в особі представника Котовича Микити Олександровича до Дніпровської міської ради (просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49000; ІК в ), Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49000; ІК в ), Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49000; ІК в ), з вимогами:

- визнати відповідь-відмову від 05 березня 2024 року за №8/7-479 Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на заяву ОСОБА_1 , зареєстровану 28 лютого 2024 року за вхідним №3-490-02-2024, про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки під житловим будинком АДРЕСА_2 , такою, що не відповідає чинному законодавству;

- визнати відповідь-відмову від 07 травня 2024 року за №9/5-25 Управління з питань комунальної власності Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на клопотання ОСОБА_1 , зареєстроване 17 квітня 2024 року за вхідним №5/294, про відмову у знятті з балансу КВЖРЕП Жовтневого району об`єкта нерухомого майна; житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , такою, що не відповідає чинному законодавству;

- визнати відповідь-відмову Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради за вих. №8/7-166 від 14 лютого 2025 року на звернення ОСОБА_1 , зареєстроване 21 жовтня 2024 року за вхідним №36/1924 про передачу земельної ділянки у власність та виключення майна, ш:о належить до особистої приватної власності з реєстру комунальної власності, про відмову у задоволенні такого звернення, такою, що не відповідає чинному законодавству;

- зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути по суті звернення ОСОБА_1 за вх. №36/1924 від 21 жовтня 2024 року про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та зобов`язати Дніпровську міську раду. Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради виключити будинок АДРЕСА_2 , що належить до особистої приватної власності ОСОБА_1 , з Реєстру об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161 КАС України, суд приходить до висновку, що дана позовна заява подана з порушенням вимог закону.

Згідно вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Судом встановлено, що позивач 25.03.2025 звернувся до суду з позовною заявою та зокрема заявив позовні вимоги:

- визнати відповідь-відмову від 05 березня 2024 року за №8/7-479 Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на заяву ОСОБА_1 , зареєстровану 28 лютого 2024 року за вхідним №3-490-02-2024, про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки під житловим будинком АДРЕСА_2 , такою, що не відповідає чинному законодавству;

- визнати відповідь-відмову від 07 травня 2024 року за №9/5-25 Управління з питань комунальної власності Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на клопотання ОСОБА_1 , зареєстроване 17 квітня 2024 року за вхідним №5/294, про відмову у знятті з балансу КВЖРЕП Жовтневого району об`єкта нерухомого майна; житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , такою, що не відповідає чинному законодавству;

З тексту позовної заяви вбачається, що про порушення своїх прав позивач знав починаючи з 05 березня 2024 року та з 07 травня 2024 року відповідно, зворотного позивачем не зазначено, тоді як з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише 25 березня 2025 року, тобто поза межами строків, установлених статтею 122 КАС України.

За приписами частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В порушення цієї процесуальної норми, позивачем не додано заяви про поновлення строку звернення до суду та не обґрунтовано дотримання цього строку.

Окрім того, частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується й з положеннями статті 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень - суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частина 1 статті 4 КАС України).

Так, судом встановлено, що позивачем також заявлена вимога визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та зобов`язати Дніпровську міську раду, Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради виключити будинок АДРЕСА_2 , що належить до особистої приватної власності ОСОБА_1 , з Реєстру об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.

З означеної позовної вимоги вбачається, що остання в частині визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , стосується визнання права власності, що має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1,2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, спір про визнання права власності підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки, у такому випадку, особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, а відтак такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Водночас вимога щодо виключення будинку з Реєстру об`єктів права комунальної власності стосується зобов`язання органів місцевого самоврядування вчинити певні дії, що є предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже з урахуванням зазначеного, позивачу необхідно надати до суду та для сторін виправлену позовну заяву із уточненням змісту означеної позовної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-161, 171, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання відповідей-відмов такими, що не відповідають чинному законодавству та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій обґрунтувати причини його пропуску та надати підтверджуючі документи, за наявності;

- виправлену позовну заяву для суду та для сторін із уточненням змісту позовної вимоги, щодо визнання права власності.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Е.О. Юрков