Справа № 440/7676/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Т.С. Канигіна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. Справа № 440/7676/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7676/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач1), Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (далі - відповідач2), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі одноразової грошової допомоги під час звільнення, з урахуванням вислуги років (календарної) у ЗСУ, котра станом на дату виключення із списків становить 02 роки 00 місяців 27 днів, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки, та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 підготувати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу;

- зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги під час звільнення, з урахуванням вислуги років (календарної) у ЗСУ, котра на дату виключення становить - 02 роки 00 місяців 27 днів, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки, та грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки та грошової допомоги на оздоровлення, в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік та зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 та грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік. Ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023-2024 та грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік та зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023-2024 роки та грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо вимоги про виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ. Вказав, що аналогічна правова позиція відображена у рішенні Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18. Щодо вимоги про виплату грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік вказав, що відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу XXIII Порядку №260 військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Таким чином Порядком №260 не передбачено під час звільнення військовослужбовця з військової служби подання ним окремого рапорту про виплату грошової допомоги на оздоровлення, на яку він має право, оскільки його звернення з рапортом про звільнення зобов`язує командування військової частини провести всі необхідні виплати, на які має право військовослужбовець, у відповідності до чинного законодавства. Вважає, що суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України, за якими обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, не зауважив на принцип презумпції невинуватості позивача, не перевірив доводи позивача про звернення до командування частини з рапортом, яким просив здійснити належні виплати під час звільнення, чим порушив принцип презумпції вини суб`єкта владних повноважень у адміністративному судочинстві. Суд не відреагував на неправдиві свідчення відповідача, надані у відзиві, щодо того, що позивач не скористався своїм правом, викладеним у пункті 2 розділу XXIII Наказу №260 та не звертався з проханням про виплату ГДО після звільнення з військової служби, не зауважив, що до позову надане поштове відправлення №414 до командування військової частини НОМЕР_2 , з проханням здійснити вказані виплати. Таким чином суд не перевірив обставини, на які посилався позивач та відповідач, та ухвалив упереджене рішення на користь суб`єкта владних повноважень.

Відповідачі не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , копія якого наявна у матеріалах справи.

02.03.2022 року позивача призвано ІНФОРМАЦІЯ_1 до лав Збройних Сил України у зв`язку з мобілізацією на період дії військового стану, введеного Указом Президента України №64/2022 та наказом командира військової частини НОМЕР_4 призначений на посаду водія кулеметного відділення вогневої підтримки військової частини НОМЕР_4 . З січня 2023 року переведений на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134 солдата ОСОБА_1 , колишнього кулеметника стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 Військової частини НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 та згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2024 №33-РС звільнений з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2233-ХП "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи), вважати таким, що справи та посаду здав та підлягає направленню на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивача виключено 25.03.2024 зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення, видано грошовий та речовий атестати. Вислуга років у Збройних Силах України станом на дату виключення зі списків становить: календарна - 02 роки 00 місяців 27 днів, пільгова - не обчислювалась, загальна - 02 роки 00 місяців 27 днів.

Наказано виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за березень 2024 року та за період з 01.03.2024 по 25.03.2024;

- надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за березень 2024 року та за період з 01.03.2024 по 25.03.2024;

- компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки: за 2022 рік у кількості 22 днів, за 2023 рік - у кількості 05 днів;

- одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2017 №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" у розмірі 92 відсотків місячного грошового забезпечення.

Зазначено, що щорічну основну відпустку за 2022 рік не використовував, за 2023 рік використав у кількості 10 діб згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2023 №3 (з 25.03.2023 по 03.04.2023) та за 2024 рік використав у кількості 15 діб згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2024 №72 (з 22.02.2024 по 07.03.2024).

Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік не отримував.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не отримував.

На квартирному обліку під час проходження служби в частині не перебував.

Як зазначено позивачем у позові, 19.06.2024 останній звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_2 з проханням здійснити спірні виплати, однак, відповіді не отримав.

Не погодившись з протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі одноразової грошової допомоги під час звільнення, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки, та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та оскільки у наказі Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134 не зазначено про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності правових підстав для отримання позивачем грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та задоволення позову у цій частині.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до грошового атестату ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 19925,34 грн, звертав увагу на відсутність спору у наведеній частині адміністративного позову та дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо правової допомоги на оздоровлення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зазначає, що позивач не убував у 2024 році у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки, тому виплата ГДО без відповідного написання рапорту була не можлива, крім того зауважено, що позивачем не було подано рапорту на виплату йому ГДО ні до Військової частини НОМЕР_1 , ні до Військової частини НОМЕР_2 , що в свою чергу унеможливлює здійснення виплати позивачу ГДО за 2024 рік. Крім того, позивач не скористався своїм правом, викладеним у пункті 2 розділу ХХІІІ Наказу №260, та не звертався з проханням про виплату ГДО після звільнення з військової служби. З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині, що стосуються нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, оскільки у матеріалах справи відсутні адресовані позивачем військовим частинам рапорти щодо нарахування та виплати зазначеної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд першої інстанції виходив з того, що під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у позивача було відсутнє право на використання додаткової відпустки як учасником бойових дій, а також право на отримання компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною шостою ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, а саме такими є:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За змістом ч. 1 ст. 1-1 Закону № 2011-ХІІ законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Так, п. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Також згідно з п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII, у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Спір у цій справі виник у зв`язку із невиплатою відповідачем при звільненні позивача з військової служби грошової компенсації за невикористані протягом 2023-2024 років дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Значення та період особливого періоду також визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні було оголошено воєнний стан, який триває і до теперішнього часу.

За змістом вищенаведених Законів «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закінчення періодів мобілізацій не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Отже, враховуючи вищевикладене, особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року та діє по теперішній час.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, на період військового стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022. Упродовж періоду з 02.03.2022 по 25.03.2024 позивач проходив військову службу у лавах Збройних Сил України.

Також позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , копія якого наявна у матеріалах справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки відповідно до статті 16-2 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки", пункту 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII).

Так, відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацами 1, 2, 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Разом з тим, пункт 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не стосується військовослужбовців, які проходять службу за мобілізацією.

Питання відпусток зазначеної категорії військовослужбовців регулюється пунктом 20 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, указаним пунктом передбачено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

У разі звільнення зі служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягає звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, до закінчення календарного року, за який він вже використав щорічну основну відпустку, провадиться відрахування із грошового забезпечення військовослужбовця за дні відпустки, використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, у порядку, визначеному в абзаці четвертому пункту 14 цієї статті.

На військовослужбовців, зазначених у цьому пункті, поширюються гарантії, передбачені абзацами п`ятим та шостим пункту 14 цієї статті.

Так, пункт 20 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає ні права на додаткову відпустку, ні права на компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

Отже, під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, у позивача було відсутнє право на використання додаткової відпустки як учасником бойових дій, а також право на отримання компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки.

Суд звертає увагу на те, що відсутність права ОСОБА_1 на додаткову відпустку у період проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації не позбавляє його можливості реалізувати своє право на указану пільгу, однак, після звільнення з військової служби, за новим місцем роботи.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №810/3476/16, від 11 липня 2023 року у справі № 400/3776/19 та від 20 листопада 2024 року у справі №460/6560/24, та Суд вважає такі висновки застосовними до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів констатує, що у зв`язку із відсутністю права позивача на використання додаткової відпустки як учасником бойових дій у період проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, відсутнє і право на грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки за указаний період.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог колегія суддів вважає обґрунтованим.

Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18, викладену у постанові від 21.09.2019 колегія суддів відхиляє, оскільки у справі №620/4218/18 позивач проходив військову службу за контрактом, а тому спірні правовідносини врегульовувались п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", водночас у цій справі позивач проходив службу за призовом під час мобілізації, а тому на спірні правовідносини поширюється дія пункту 20 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", таким чином обставини та нормативне регулювання у цих справах не є тотожними.

Щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, колегія суддів зазначає таке.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 № 260.

Пунктом 1 Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2 розд. ХХІІІ Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Відповідно до п. 30.1 Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з приписами п. 30.2 Інструкції № 260, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134, яким позивача звільнено з військової служби у запас, зазначено, що щорічну основну відпустку за 2024 рік використав у кількості 15 діб згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2024 №72 (з 22.02.2024 по 07.03.2024). Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік не отримував.

Компенсація за вказану грошову допомогу на оздоровлення за 2024 відповідачем на користь позивача не проводилася, доказів зворотного відповідачем не надано.

Таким чином у зазначеній частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не убував у 2024 році у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки та виплата ГДО без відповідного написання рапорту була не можлива, оскільки останнє спростовано наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям постанови про задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги позивача спростовують позицію суду в цій частині, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення з прийняттям постанови про задоволення вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 у справі № 440/7676/24 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 440/7676/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.

Прийняти в цій частині постанову, якою вказані позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий