Справа № 447/3175/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 447/3175/24 пров. № А/857/1905/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 грудня 2024 року у справі №447/3175/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Друзюк М. М.,

дата ухвалення рішення 23 грудня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Миколаїв,

дата складання повного тексту рішення 27 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3373754 від 30 жовтня 2024 року та провадження у справі закрити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, зокрема, об`єктивна сторона, оскільки станом на момент винесення оспорюваної постанови відповідача, відповідне рішення суду першої інстанції про позбавлення права керування не набрало законної сили, (зупинило таку), внаслідок оскарження останнього, через подання апеляційної скарги 21 жовтня 2024 року та призначення такої до розгляду на 06 листопада 2024 року, тоді як відповідач прийняв оскаржуваний акт 30 листопада 2024 року, тобто після подання ОСОБА_1 апеляційної скарги і після призначення такої до розгляду в Львівському апеляційному суді. Зазначає, що прийняття постанови судом апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не свідчить про розгляд такої по суті і не стверджує, що після ухвалення такої постанова суду першої інстанції набула законної сили. Звертає увагу на те, що розгляд справи відповідачем відбувався без здійснення оцінки доказів по справі, у зв`язку з їх відсутністю, про що свідчить графа розділу оскаржуваної постанови «до постанови додаються», в якій відсутній конкретний перелік доказів, якими обґрунтовується вина позивача, така постанова не містить відомостей про обставини справи встановлені суб`єктом владних повноважень, доказів, що були досліджені в процесі вирішення справи, свідків правопорушення, внаслідок чого вона є протиправною, а висновки суду про її правомірність - безпідставними. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Відповідач з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи подав пояснення до апеляційної скарги та долучив докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Учасники справи у судове засідання повторно не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення ЕНА №3373754 від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 30 жовтня 2024 року об 12 год. 02 хв. в с.Рудники, вул. Львівська, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування Сколівським районним судом Львівської області від 19 липня 2024 року, чим порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП , накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА №3373754 від 30 жовтня 2024 року відсутні, оскільки станом на 30 жовтня 2024 року було чинним судове рішення, яким ОСОБА_1 був позбавлений права керувати транспортним засобом, відтак він не мав права керувати автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , а тому був обґрунтовано притягнутий до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч.4 ст.126 КУпАП.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст.251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. 2.1(а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 30 жовтня 2024 року об 12 год. 02 хв. у с.Рудники, вул.Львівська керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування Сколівським районним судом Львівської області від 19 липня 2024 року, чим порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з ЄДРСР, постановою Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року у справі №453/1651/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року повернуто апелянту.

Згідно зі ст.317, ст.317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, підставою винесення щодо ОСОБА_1 оскаржуваної постанови за ч.4 ст.126 КУпАП стали внесені в базу ІПНП НПУ відомості про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік відповідно до постанови Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року у справі №453/1651/23.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу. Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

З врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у період з 29 серпня 2024 року по 30 жовтня 2024 року позивач знав, що йому відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернуто вдруге апеляційну скаргу, а тому у встановленому законом порядку судовим рішенням, яке є обов`язковим для виконання на всій території України, він був позбавлений права керування транспортними засобами.

Крім того, постановою Львівського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 453/1651/23 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу.

Колегія суддів зазначає, що набрання законної сили судовим рішенням у справі №453/1651/23 не позбавляло позивача права повторно оскаржувати таке, і у разі скасування рішення у вказаній справі було б підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3373754 від 30 жовтня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч.4 ст.126 КУпАП, разом з тим, постановою Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження. Постанову Сколівського районного суду Львівської області від 19 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Крім того, на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи Витяг рапорту із бази ІПНП, яким підтверджується той факт, що 30 жовтня 2024 року о 12:15 год., на автодорозі Т 14-02 «Східниця Пісочна» зокрема у с. Рудники був зупинений автомобіль марки Фольцваген Гольф р.н.з НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 так, як автомобіль яким керував апелянт перебував у розшуку на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харків Власова Ю.Ю справа №953/7136/22 від 17 червня 2024 року, який в подальшому було вилучено протоколом огляду місця події та опитано ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3373754 від 30 жовтня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч.4 ст.126 КУпАП прийнята правомірно та підстави для скасування такої відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 грудня 2024 року у справі №447/3175/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 26 березня 2025 року.