Справа № 460/23850/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 рокуСправа № 460/23850/23 пров. № А/857/3644/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення, податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне, повний текст складено 05 січня 2024 року),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУПФ) в якому просила визнати протиправними та скасувати:

податкову вимогу від 08.05.2023 № 0-1700 (далі Вимога);

рішення про опис майна у податкову заставу від 08.05.2023 № 897/17-00-13-03-08 (далі Рішення);

податкове повідомлення-рішення Головного управління від 19.06.2023 № 0-1716-UA0087064 (далі ППР).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що за позивачем обліковується нежитлове приміщення, яке є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Оскільки дана будівля не може використовуватися сільськогосподарським товаровиробником безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, то вказане нежитлове приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, а передбачені Податковим кодексом України (далі ПК) до нього не застосовуються.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно яке перебуває у праві власності ОСОБА_1 , не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (далі ФОП) та з 03.12.1996 перебуває на обліку в контролюючого органу, як платник податків, основний вид діяльності КВЕД 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів.

За даними обліку контролюючого органу станом на 31.12.2022 за ОСОБА_1 рахується податковий борг в загальному розмірі 45438 грн по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості (код платежу 18010300).

Вказані обставини підтверджуються: витягом з особистого електронного кабінету ДПС по податку на нерухоме майно позивача.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо суб`єкта станом на 22.05.2017 ОСОБА_1 належать на праві власності такий об`єкт нежитлової нерухомості:

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, будівля Ферми, загальною площею 1514,6 м. кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини також підтверджено копією технічного паспорту на будівлю ферми.

08.05.2023 Головним управлінням прийнято:

Рішення на виконання якого складено Акт опису майна від 08.05.2023 № 535;

Вимогу, згідно якої вказано платнику про наявність станом на 07.05.2023 податкового боргу у сумі 47036,94 грн, з якого:

45438 грн - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості;

1598,94 грн. орендна плата з фізичних осіб.

Також, Головним управлінням 19.06.2023 прийнято ППР, згідно з якого позивачу визначено грошове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2022 рік у розмірі 49224,50 грн.

Стаття 67 Конституції України встановлює обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 ПК и визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абзацом 2 підпункту ґ підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК).

Приписами підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Разом з тим, звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК).

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Перелік податкових пільг, що характеризують об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно визначено у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Так, відповідно до абзацу ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23-а.

Так, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зареєстрована ФОП, займається вирощуванням грибів, що відповідає виду діяльності зазначеному у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У ході підприємницької діяльності позивач здійснює реалізацію вирощеної самостійно продукції, що підтверджено виписками АТ КБ «Приватбанк», тобто є сільськогосподарським товаровиробником.

Як вже було встановлено, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), будівля ферми відносяться до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127), клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності.

Поняття виробника сільськогосподарської продукції (сільськогосподарський товаровиробник) міститься у статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» за яким виробники сільськогосподарської продукції це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, а також фізичні особи (фізичні особипідприємці, домогосподарства), які зай маються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарську худобу і птицю.

Національний класифікатор видів економічної діяльності України ДК 009:2005, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 р. № 375, до сільськогосподарської діяльності відносить рослинництво і тваринництво.

При цьому діяльність з перероблення сільськогосподарської продукції зазначений класифікатор відносить не до сільськогосподарської, а до продукції переробної промисловості, крім переробки власновиробленої продукції, що здійснюється безпосередньо у господарстві-виробнику.

Разом з тим, у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 2004 років» ототожнено сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) з сільськогосподарською діяльністю, під якою розуміється вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нерухоме майно яке перебуває у праві власності ОСОБА_1 , а саме будівля Ферми, загальною площею 1514,6 м. кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вважається таким, що не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Звідси, зважаючи на відсутність у позивача об`єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, наявні підстави для визнання протиправними та скасування Вимоги в частині визначення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості на суму 45438 грн, Рішення та ППР.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В розрізі викладених обставин, апеляційний суд вважає, за необхідне вказати на те, що подання позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування форми №20-ОПП, не може визнаватися єдиним беззаперечним доказом того, що за період 2022 року ФОП не використовувала нежитлове приміщення у своїй господарській діяльності, так як в матеріалах справи наявні докази того, що за 2022 рік позивач отримувала дохід від продажу товарів власного виробництва, нею оплачувалась електроенергія за адресою будівель Ферми та заробітна плата найманим працівникам.

Твердження відповідача про правомірність податкової вимоги у зв`язку із наявністю податкового боргу на момент її формування є безпідставним та відхиляється судом, оскільки підставою для формування вказаного податкового боргу стали протиправні дії контролюючого органу в частині визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно по об`єкту нежитлової нерухомості, що звільнений від оподаткування.

Оскільки за наслідками розгляду справи встановлено факт наявності порушеного права позивача з боку відповідача, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову, у спосіб, що наведений в рішенні суду.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 324, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич