Справа № 160/33318/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/33318/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2024, (суддя суду першої інстанції Луніна О.С.), прийняту без виклику сторін в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/33318/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що позивач має право оскаржити в адміністративному суді виключно постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів; в той час як питання про скасування арешту має бути вирішено судом загальної юрисдикції. Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що на момент виявлення Позивачем наявності арешту на її майно, є об`єктивно неможливою діяльність органів, які виконували ухвалу Залізничного районного суду м. Сімферополя б/н від 15.11.1983 року та ухвалу б/н від 15.11.1998 року (без зазначення суду, який її виніс) - Залізничний ВДВС м. Сімферополя, Перша Сімферопольська державна нотаріальна контора і Друга Сімферопольська державна нотаріальна контора. Крім того Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) надало інформацію, що матеріали виконавчих проваджень, які перебували на території АР Крим та м. Севастопіль, в тому числі, виконавче провадження, яке було відкрито відносно ОСОБА_1 , при виконанні якого внесено відповідне обтяження, до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління (м. Одесса) не передавались, а також у відділі на примусовому виконанні виконавче провадження не перебувало. Тобто, єдиним органом, який наразі має повноваження на скасування арештів, які були накладені виконавчими службами та нотаріальними конторами, що здійснювали свої повноваження на території АР Крим є Міністерство юстиції України. Саме тому, ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України із заявою про скасування арештів , накладених на її майно, однак Міністерством юстиції України, за результатами розгляду даної заяви жодного рішення прийнято не було, а отже, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві оскаржила до Дніпропетровського окружного адміністративного суду бездіяльність Міністерства юстиції України , щодо не розгляду її заяви про скасування арешту, що відповідає вимогам ст. ст. 2,19,25 КАС України. З огляду на наведене ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.24 року про відмову у відкритті провадження винесена з порушенням вимог процесуального законодавства, що призводить до порушень права позивача на доступ до правосуддя та неможливості відновлення її порушених прав.

Від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від позивача надійшли пояснення на відзив третьої особи, в яких позивач вказує про безпідставність доводів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Міністерство юстиції України зняти арешт з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:

1) арешт, накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1998 року, наданою Залізничним відділом ДВС (реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року об 10:10:05 Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою;

2) арешт, накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1983 року, наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя (реєстраційний номер обтяження 7437094, зареєстрований 23.06.2008 року об 16:05:33 Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою);

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі суд першої інстанції виходив з того, що зміст позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зняти арешти та заборони відчуження з майна ОСОБА_1 , накладені в рамках виконавчого провадження з метою примусового виконання ухвали наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя, свідчить про те, що даний спір не підлягає розгляду в адміністративних судах.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи позивач звернулась до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо її звернення про скасування арешту майна.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Міністерства юстиції України із заявою про скасування арештів , накладених на її майно.

Підставою для звернуння із заявою про скасування арештів майна до відповідача слугувало те, що на момент виявлення Позивачем наявності арешту на її майно, є об`єктивно неможливою діяльність органів, які виконували ухвалу Залізничного районного суду м. Сімферополя б/н від 15.11.1983 року та ухвалу б/н від 15.11.1998 року (без зазначення суду, який її виніс) - Залізничний ВДВС м. Сімферополя, Перша Сімферопольська державна нотаріальна контора і Друга Сімферопольська державна нотаріальна контора. Крім того Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) надало інформацію, що матеріали виконавчих проваджень, які перебували на території АР Крим та м. Севастопіль, в тому числі, виконавче провадження, яке було відкрито відносно ОСОБА_1 , при виконанні якого внесено відповідне обтяження, до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління (м. Одесса) не передавались, а також у відділі на примусовому виконанні виконавче провадження не перебувало.

Таким чином, на думку позивача, єдиним органом, який наразі має повноваження на скасування арештів, які були накладені виконавчими службами та нотаріальними конторами, що здійснювали свої повноваження на території АР Крим є Міністерство юстиції України.

За результатами розгляду заяви позивача Міністерством юстиції України жодного рішення прийнято не було.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, яке в спірних відносинах є суб`єктом владних повноважень, предметом спору є бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо розгляду заяви позивача, відтак суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що цей спір не є публічно правовим, відтак не підлягає розгляду в порядку КАС.

Відмовляючи у відкритті провадження в цій справі суд фактично вказав про неналежність способу захисту порушених прав позивача, натомість колегія суддів зазначає, що така підстава не може слугувати відмові у відкритті провадження у справі відповідно до ст. 170 КАС України.

Тим більше, відмовляючи у відкритті провадження у справі та вказуючи на те, що позивач повинна звертатись до суду з позовом до органу ДВС про скасування рішення про арешт майна, суд першої інстанції не звернув увагу на доводи позивача про те, що наразі орган ДВС, який функціонував на час накладення арешту на майно наразі не функціонує, матеріали виконавчого провадження не передані з території тимчасово окупованої АРК будь-якому іншому органу на підконтрольну територію, а реєстр виконавчих проваджень не містить інформації про відповідне виконавче провадження. Таким чином, судом не з`ясовано та не надано оцінки, чи зможе позивач реалізувати своє право на звернення до суду з позовом до органу ДВС про скасування рішення про накладення арешту на майно.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 в адміністративній справі № 160/33318/24 - скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай