Справа № 400/1310/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1310/24

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо не проведення нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.02.2022 у розмірі 4 463,15 грн, щомісяця, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок № 1078);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.02.2022 у розмірі 4 463,15 грн., щомісяця, відповідно до абзаців З, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її виплата є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Мотивуючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.02.2022, позивачка зазначає, що в силу положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року був меншим за суму можливої індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, у військовослужбовця виникає право на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

На переконання позивачки, оскільки у спірний період нарахування та виплата грошового забезпечення здійснені не в повному розмірі, зокрема, не виплачена індексація грошового забезпечення у фіксованому розмірі, вона має право на відновлення порушених прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 23.02.2022, з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 23.02.2022 в сумі 4 086,11 грн щомісячно, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що згідно положень Закону №1282-ХІІ позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у спірний період у законодавчо встановленому розмірі.

Як зауважив суд, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на встановлені положеннями Порядку №1078 правила й умови нарахування індексації, відповідач повинен був здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у спірний період.

Суд встановив, що позивачці у період з 01.03.2018 по 23.02.2022 фіксована індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася, у зв`язку з чим, суд визнав такі дії відповідача протиправними.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, суд дійшов висновку, що у спірний період позивачка має право на нарахування та виплату індексації-різниці у фіксованому розмірі, згідно положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Водночас, здійснивши відповідний розрахунок різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, суд встановив, що розмір належної позивачці індексації-різниці становить 4086,11 грн, а не 4463,15, як просила у позовній заяві позивачка, у зв`язку з чим позов задовольнив частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Так, мотивуючи свою позицію скаржник взагалі заперечує право позивачки на виплату індексації-різниці, та зазначає, що встановлене судом першої інстанції зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині в сумі 4086,11 грн. щомісячно за спірний період є помилковим.

На переконання скаржника, виходячи з положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та роз`яснення Мінсоцполітики № 1029/0/290-23/51 від 05.04.2023 позивачка не має права на виплату індексації-різниці у спірний період.

За розрахунками скаржника, різниця між розміром грошового забезпечення позивачки у лютому-березні становить 6456,99 грн., що виключає підстави для нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення останній.

При цьому, скаржник зауважує, що право визначати розміри та суми індексації грошового забезпечення, надається виключно відповідному структурному підрозділу за місцем роботи (проходження військової служби).

Скаржник зауважує на тому, що позивач не оскаржував ані наказ про звільнення, ані наказ про виключення зі списків особового складу, що свідчить про те, що останній погодився із проведеним з ним розрахунком при звільненні, в тому числі в частині щодо індексації грошового забезпечення.

З огляду на викладене, на переконання скаржника, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Окремо скаржник наголошує на тому, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема, не звернув уваги на той факт, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду із позовом, встановлений статтею 233 КЗпП України.

Як вважає скаржник, суд першої інстанції мав би застосувати до позивача наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду, передбачені статті 123 КАС України.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої апеляційної скарги.

Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у спірний період у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.02.2022 № 7-РС ( по особовому складу) старший солдат ОСОБА_1 звільнена з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини) (а.с.10).

Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.02.2022 № 43 (по стройовій частині) старший солдат ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з 23.02.2022.

18.01.2024 позивачка звернулася до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення за спірний період.

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 03.02.2024 повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (а.с.18).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

По-перше, стосовно доводів ВЧ НОМЕР_1 про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, зокрема, не застосування наслідків пропуску позивачкою строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

05.03.2024 після відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 від ВЧ НОМЕР_1 до суду першої інстанції надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року клопотання ВЧ НОМЕР_1 - задоволено.

Суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі вимог частини 3 статті 123 КАС України, оскільки позивачка пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

При цьому, суд першої інстанції погодився з позицією відповідача, що у межах даної справи, з 01.07.2023, після закінчення дії карантину, у позивачки почався тримісячний відлік строку звернення до суду з даним позовом, який закінчився 30.09.2023.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року, за результатом апеляційного перегляду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дії направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.04. 2023 у справі №260/3564/22, апеляційний суд виходив з того, що на час звільнення позивачки з військової служби (23.02.2022), частина 2 статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Оскільки вказане питання вже було предметом апеляційного перегляду за результатами якого суд апеляційної інстанції поновив позивачці строк звернення до суду, колегія суддів не надає детальної оцінки наведеним доводам апеляційної скарги з того самого питання.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, в яких скаржник взагалі заперечує порушення прав позивачки на виплату індексації-різниці грошового забезпечення у спірний період, колегія суддів зазначає таке.

Приписи частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) визначають, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно частини 3 статті 9 Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі і вище - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Перелік об`єктів індексації установлений частиною 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).

Стаття 4 Закону №1282-ХІІ визначає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Згідно матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин зумовлено нездійсненням відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що у період з 01.03.2018 по 23.02.2022 позивачці не була нарахована та виплачена спірна індексація, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про протиправність відмови ВЧ НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації, оскільки така відмова порушує державні гарантії щодо оплати праці.

Стосовно доводів скаржника про відсутність у позивачки права на виплату індексації грошового забезпечення за спірний період, згідно положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні, колегія суддів керується наступним.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі і вище - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.

У цій справі Верховний Суд зазначив, що системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Доводи скаржника про передчасність вимог про нарахування та виплату фіксованої суми індексації, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому та однобічному трактуванні норм права.

Досліджуючи довід скаржника про відсутність у позивачки права на отримання індексації різниці у період з 01.03.2018 по 23.02.2022 через те, що різниця між розміром грошового забезпечення у лютому-березні становить 6456,99 грн., колегія суддів вважає, що для вирішення цього питання слід встановити співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 особа має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи особової картки, позивачці у лютому 2018 року нараховано грошове забезпечення у розмірі 7554,84 грн., а у березні 2018 року 7931,88 грн.

За таких умов, розмір збільшення грошового доходу позивачки березні 2018 року у порівнянні з лютим 2018 року склав 377,04 грн. (7931,88 грн. 7554,84 грн.), що є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року(4463,15 грн.).

Враховуючи приписи Порядку №1078 сталий щомісячний розмір індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року до дати звільнення становить 4086,11 грн. (4463,15 грн. 377,04 грн.).

Сформовані апеляційним судом висновки та здійснені розрахунки підтверджують право ОСОБА_1 на виплату індексації різниці за період з 01.03.2018 по 23.02.2022, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про задоволення позовних вимог цій частині.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Доводи скаржника про те, що різниця між розміром грошового забезпечення у лютому-березні становить 6456,99 грн., колегія суддів оцінює критично, оскільки такі розрахунки відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема, копією особової картки про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 №350/174308/358 від 29.09.2022 (а.с.12).

Також колегія суддів не приймає доводи скаржника про те, що позивачка не оскаржувала наказ про звільнення з військової служби, а тому не має права на отримання індексації грошового забезпечення, оскільки вказані обставини жодним чином не обмежують права позивачки на звернення до суду з позовом щодо невиплаченої частини грошового забезпечення, без обмеження будь-яким строком звернення до суду (за нормативного регулювання, що діяло на час звернення позивачки до суду).

Отож, узагальнюючи викладене вище обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 про відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у спірний період є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на однобічному трактуванні норм матеріального права та не містять аргументів чи мотивів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що на ключові доводи апеляційної скарги відповідь надана.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 27.03.2025.