Справа № 462/1505/25
Суддя: Палюх Н. М.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/1505/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Палюх Н.М.

за участю секретаря Мельник А.-В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач 03 березня 2025 року звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №204 від 20.02.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з вищевказаною постановою він не згідний. У протоколі №204 про адміністративне правопорушення зазначено, що він викликався у територіальний центр комплектування та соціальної підтримки для уточнення даних. Однак, відповідальність за неявку на виклик для уточнення даних законодавством не передбачено. Окрім цього, він 18.07.2024 уточнив свої облікові дані, що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_1 . Також, під час уточнення даних він повідомив працівнику територіального центру про наявність відстрочки у зв`язку із наявністю на його утриманні сестри, якій безтерміново встановлено інвалідність ІІ-ї групи. За період з липня 2024 по даний час його облікові дані не змінювались. Зазначає, що він був неналежним чином повідомлений про виклик для уточнення даних 31.01.2025 на 14.00 год, оскільки його сестра самостійно з дому не виходить, а тому у разі прибуття працівника для вручення листа вона б обов`язково його повідомила. Також звертає увагу на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було допущено ряд правопорушень, а саме: розгляд справи відбувся у той же день, коли був складений протокол про адміністративне правопорушення, тим самим, було порушено його право на подання заперечень та користування правовою допомогою. За наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час здійснення мобілізаційних заходів йому надіслано повістку №1994625 для уточнення даних з терміном прибуття 31.01.2025 о 14 год. 00 хв. рекомендованим поштовим відправленням на адресу АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою Укрпошти (форма 20). Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Позивач згідно повістки не прибував. З огляду на вищевикладене, 20.02.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача та за результатами розгляду винесено постанову №204 за справою про адміністративне правопорушення. Поважних причин не прибуття за повісткою не встановлено. З приписами ст. 268 КУАП ознайомлений під особистий підпис про що зазначено в протоколі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник позивача у судове засідання не прибула, подала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із її зайнятістю у Львівському апеляційному суді, однак в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки.

Вказане відповідає Правилам організації ефективного цивільного судочинства, що розроблені на підставі ст. ст. 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суддями пілотних судів Одеської області, адвокатами Ради адвокатів Одеської області та прокурорами прокуратури Одеської області в рамках міжнародного проекту «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін».

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду з 03.03.2025, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із нормою ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.02.2025 оператором групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 складено протокол №204 про адміністративне правопорушення, згідно з яким: 20 лютого 2025 року о 14 год 00 хв ОСОБА_1 прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як з`ясувалося, останній був оповіщений про виклик для уточнення даних на 31.01.2025 о 14.00 год. Проте, він на вказані у повістці дату та час не прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 , про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

У вказаному протоколі зазначено, що позивач ОСОБА_1 допустив порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки позивач був оповіщений про виклик для уточнення даних на 31 січня 2025 року, проте, останній до цього часу не прибув у ІНФОРМАЦІЯ_3 , про причини неявки не повідомив.

Цього ж дня, а саме 20.02.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_3 виніс постанову №204 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн.

Як убачається із копії повістки № 1994625 від 15 січня 2025 року, ОСОБА_1 повинен з`явитись 31 січня 2025 року о 14.00 год за адресою: АДРЕСА_2 , для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із поштового рекомендованого повідомлення встановлено, що вказана повістка повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Із копії військового квитка ОСОБА_1 встановлено, що такий взятий на облік 18.07.2024.

Із копії довідки №479 від 22.05.2024, виданої ЛКП «Левандівка» вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач вважає вищезазначену постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин по справі.

Частиною 3 статті 210-1 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правила військового обліку визначені у додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 № 1487. Зокрема, пунктом 2 частини 1 додатку №2 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори у строк, установлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, які підтверджені відповідними документами (довідками) визнаються: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ , у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних на 31 січня 2025 року шляхом направлення повістки № 1994625 від 15 січня 2025 року, яка повернулася до відповідача з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У визначену дату та час (31січня 2025 року) позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з`явився лише 20 лютого 2025 року коли і була складена оскаржувана постанова. Доказів, що підтверджують наявність поважних причин нез`явлення до ТЦК, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, матеріали справи не містять.

Оновлення даних відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 673 від 28.07.2010 чи наявність відстрочки не є поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, суд вважає, що в силу вищевказаних норм позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою № 1994625 від 15 січня 2025 року (оскільки він вважається належним чином повідомленим про його виклик, а також відсутні поважні причин його неприбуття), чого ним зроблено не було та у зв`язку з чим він допустив порушення частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім цього, за твердженнями позивача відповідачем було порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки постанова винесені у день складення протоколу, відтак порушено його права, в тому числі і право на захист.

Суд вважає вищевказані твердження неспроможними та не бере їх до уваги з огляду на наступне.

Спеціальні строки розгляду справ про правопорушення, передбачені статтею 210-1 КУпАП, законодавцем не встановлені. Статтею 277 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 204 від 20 лютого 2025 року зазначено, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено положення статтею 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15.15 год 20 лютого 2025 року за адресою ОРТЦК, про що ОСОБА_1 власноручно розписався у протоколі без будь-яких зауважень.

Крім цього, позивачу було надано можливість написати власноручно пояснення, чим останній скористався, написавши лише, що: « з Укрпошти ніяких сповіщень не отримував, завжди перебуваю, або часто перебуває за адресою прописки. Так як я доглядаю за сестрою інвалідом ІІ гр. дитинства психічні розлади. З протоколом не згідний, буду оскаржувати!!!» Тобто, ніяких заяв чи клопотань, зокрема, про отримання правової допомоги чи відкладення розгляду справи позивач не заявляв.

З вказаного слідує, що позивач був обізнаний з його правами та про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про перенесення розгляду справи та/або залучення захисника не заявляв, у зв`язку з чим в уповноваженої особи відповідача не було перешкод розглянути справу 20 лютого 2025 року та за наявності підстав, винести постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У статті 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як неодноразово викладено у постановах Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, має бути сукупність умов підтвердження своєчасного сповіщення про місце і час розгляду справи і відсутність клопотання порушника про відкладення її розгляду. З цього випливає обов`язок ТЦК належним чином повідомити особу про розгляд справи про накладення штрафу.

В даному випадку відповідачем належним чином виконано обов`язок належним чином повідомити особу про розгляд адміністративної справи (завчасно особисто під підпис у протоколі про адміністративне правопорушення), при цьому було відсутнє клопотання порушника про відкладення її розгляду, а останній особисто був присутній під час розгляду справи.

Крім цього, під час розгляду цієї справи, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

З урахуванням викладеного, відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а отже є законною, у зв`язку з цим, в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: