Справа № 160/11943/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/11943/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року в адміністративній справі №160/11943/24 (головуючий суддя першої інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 08.05.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області, які виразилися у відмові у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст.13 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року;

- скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.03.2024 року № 62;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 11.09.2023 року на підставі пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.03.2024 року № 62.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з моменту звернення з 11.09.2023 року на підставі пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вказує, що право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV мають жінки після досягнення 50-річного віку та за наявності страхового стажу у жінок - не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців пільгового стажу на зазначених роботах, а частина 3 статті 114 Закону №1058-IV передбачає, що право на пільгову пенсію незалежно від віку, мають особи, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо такі особи були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років. Зазначає, що зміни, внесені Законом №213-VІІІ, не стосувалися віку, з якого особи мають право на пільгову пенсії, а рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 року по справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки надані уточнюючі довідки не відповідають вимогам Порядку №637, а атестація робочих місць не підтверджена. Оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи не менше 25 років, передбаченого ч.3 ст.114 Закону №1058-IV. Також вважає, що висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача призначити пенсію є втручанням в дискреційні повноваження ПФУ.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.19-22).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.09.2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.09.2023 року №62 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу, яке позивач оскаржила в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 року у справі №160/25670/23 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області, які виразились у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 19.09.2023 року №62 та зобов`язано зарахувати періоди роботи до пільгового стажу за Списком №1 (підземні роботи): з 04.07.1998 року по 01.07.2012 року, з 02.07.2012 року по 14.02.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 року у справі № 160/25670/23 ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 29.03.2024 року № 62 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підземних роботах.

Не погодившись із рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно з частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

21 квітня 2021 року Верховним Судом розглянуто зразкову справу №360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.

У вказаному рішенні Верховного Суду визначено ознаки типової справи, а саме:

1) позивач - особа, яка:

звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 року з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у рішенні Верховного Суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи застосовує правові висновки Великої Палати, викладені у зразковій справі №360/3611/20, рішення в якій набрало законної сили та які полягають у такому.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.03.2024 року № 62 про відмову в призначенні пенсії позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 47 років (за наявності у неї страхового стажу 44 роки 6 місяців 23 дні та пільгового стажу за Списком №1 - 21 рік 9 місяців 17 днів), пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу на підземних роботах, визначеного ч.3 ст.114 Закону №1058, є протиправним, оскільки позивач зверталася із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Доказів того, що позивач зверталася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058 відповідачем не надано, а тому не зрозуміло чим керувався відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на вказану норму.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягла визначеного пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №1788-XII пенсійного віку та мала необхідний пільговий стаж 21 рік 9 місяців 17 днів за Списком №1, а тому оскаржуване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправним, з чим і погоджується колегія суддів.

Посилання в оскаржуваному рішенні та в апеляційній скарзі на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу 25 років на підземних роботах, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на викладене вище.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Посилання скаржника на втручанням судом в дискреційні повноваження пенсійного органу, який має виключну компетенцію з питань пенсійного забезпечення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даному випадку, за наявність достатніх умов та підстав для призначення пенсії особі, якою дотримано вимоги, передбачені чинним законодавством, зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року є належним та ефективним способом захисту прав позивача та гарантією того, що права позивача будуть відновлені без необхідності повторного звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.02.2024 року по справі №500/1216/23, обгрунтовано зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд звертає увагу, що неврахування пенсійними органами рішень Конституційного Суду України, зокрема, з дослідженого у даній справі питання, свідчить про нехтування державними органами як рішень Верховного та Конституційного Суду, так і принципами та засадами Основного Закону України щодо обов`язковості судових рішень.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року в адміністративній справі №160/11943/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року в адміністративній справі №160/11943/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко