Справа № 240/2582/25
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині

28 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/2582/25

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О. Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати доплати за службу в нічний час за період з 01 липня 2021 року до 18 липня 2024 року у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити доплату за службу в нічний час за період з 01 липня 2021 року до 18 липня 2024 року у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01 липня 2021 року до 18 липня 2024 року;

- зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 01 січня по 18 липня 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України щодо здійснити нарахування та виплату суми одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та враховуючи раніше виплачені кошти;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період 01.07.2021 по 30.06.2023;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити доплату до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 пропорційно відпрацьованому часу.

Ухвалою судді від 10.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків позивачу необхідно надати до суду:

- клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав та документально обґрунтованих доводів для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду або нового (уточненого) адміністративного позову із викладення прохальної части у відповідності до вимог вказаних в ухвалі.

27.02.2025 через відділ документального забезпечення суду позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Також зазначено, що про розміри та періоди нарахування та виплати грошового забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час за період з липня 2021 року до липня 2024 року, індексації грошового забезпечення за вказаний період, а також підстави не нарахування додаткової доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 позивачу стало відомо із листа Управління патрульної поліції України в Житомирській області Департаменту патрульної поліції від 17.12.2024 за №239аз/41/28/02-2024.

Ухвалою суду від 10.03.2025 продовжено строк залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 , встановлений ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2025.

19.03.2025 через систему "Електронний суд" представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, працівники поліції були залучені до несення служби на блокпостах, охорони стратегічно важливих об`єктів, документування злочинів росіян та продовжують забезпечувати безпеку на вулицях. Враховуючи наведені обставини та у силу специфіки проходження служби не було можливості звертатися щодо уточнення всіх складових і розміру грошового забезпечення. Лише після звільнення зі служби та отримання консультації адвоката (договір про надання правничої допомоги від 21.11.2024) мені стало відомо про те, що грошове забезпечення під час проходження служби, ймовірно, виплачувалося мені не у повному обсязі та не було виплачено під час остаточного розрахунку при звільненні. З метою з`ясування складових грошового забезпечення та перевірки правильності їх нарахування адвокатом Сачком А.В. було направлено адвокатський запит від 25.11.2024 до Департаменту патрульної поліції. Останнім відповідь на запит надано у листі від 17.12.2024 за №239а3/41/28/02-2024 стосовно умов виплати грошового забезпечення. Як зазначено представником позивача, до отримання відповіді позивач не знав і не міг знати деталі проведеного розрахунку при звільненні та виплати грошового забезпечення під час проходження служби. Письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні до моменту отримання листа надано не було.

Оцінюючи наведені представником позивача доводи, як підстави для поновлення пропущеного строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 17.07.2015 в справі №21-8а15 при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України "Про міліцію", зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України» вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Проте суд зауважує, що норми Кодексу законів про працю України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Однак, спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та поширити останні на спірні правовідносини.

Так, частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Як свідчить зміст позовної заяви та додані до позовної заяви документи, позивач просить визнати протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01 липня 2021 року до 18 липня 2024 року, не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01 липня 2021 року до 18 липня 2024 року, не нарахування та невиплати доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період 01.07.2021 по 30.06.2023.

Отже до таких позовних вимог застосуванню підлягає тримісячний строк звернення до суду з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Однак, з моменту внесення змін до статті 233 Кодексу законів про працю України в частині обмеження строків звернення до суду та до часу звернення позивача до суду такі строки звернення були подовженими та не можуть бути обмеженими.

Згідно з п.1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою від 25.04.2023 №383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30.06.2023.

Постановою КМУ від 27.06.2023 №651 було відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином карантинні обмеження на території України діяли до 01.07.2023.

Отже, строк звернення до суду, визначений статтею 233 Кодексу законів про працю України, у даному випадку продовжений до 01.10.2023.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач у частині позовних вимог за період з 01.07.2021 по 30.09.2023 звернувся у межах строків, передбачених ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно поновлення строку в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024, суд виходить з наступного.

З матеріалів позову встановлено, що позивач був звільнений з органів поліції 18.07.2024, отже останній день для звернення з цим позовом - 18.10.2024.

Однак, позивач розпочав вчиняти дії на поновлення свого порушеного права у листопаді 2024 року (звернення до Департаменту патрульної поліції з адвокатським запитом), коли строк на звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024 вже сплинув.

Крім того, із цим позовом позивач звернувся до суду 03.02.2025 (штемпель вхідної кореспонденції Житомирського окружного адміністративного суду), що вказує на пропуск строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024, тобто з порушенням тримісячного строку звернення до суду.

У статті 233 Кодексу законів про працю України, в редакції, що діє на момент звернення до суду з позовом, зазначено: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Слід зауважити, що виплата грошового забезпечення здійснюється щомісячно, позивач отримавши грошове забезпечення може знати його розмір та з яких видів воно складається, а відповідно і знати, чи правильно воно обчислюється; що при звільненні військовослужбовцям видається на руки грошовий атестат, в якому зазначаються суми нарахованого по день виключення зі списків особового складу (звільнення) грошового забезпечення, які підлягають виплаті.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а, адміністративне провадження №К/9901/42788/18 зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено. Відтак, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Відповідно до вимог частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Аналізуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання ним адміністративного позову у листопаді 2024 року, оскільки у вказаний період позивач вже був обізнаний про порушення його права в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024.

Обставини наведені представником позивача у заяві не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Отже, суд вважає неповажними причини пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024 у строк, встановлений ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо вказані у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024, а на обґрунтування заяви про усунення недоліків позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними, вказані у заяві ОСОБА_1 від 19.03.2025, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог за період з 01.10.2023 по 18.07.2024 повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Попова