Справа № 560/11510/24
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11510/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

27 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі

за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу в сумі 120 279,84 грн.

ОСОБА_1 подано зустрічний позов про визнання протиправними та нечинними податкових повідомлень-рішень.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.11.2024 позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 120 279,84 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишено без задоволення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в 2020 - 2022 роках ОСОБА_1 не була зареєстрована фізичною особою - підприємцем та не здійснювала діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010), отже визначена нежитлова будівля не використовувалась у господарській діяльності, що є однією з умов надання пільги зі сплати податку згідно з п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Отже відсутні підстави застосування пп. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України на зазначений об`єкт нежитлової нерухомості.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що розрахунок грошових зобов`язань контролюючий орган розпочав з 01.01.2020, а закінчився цей строк 28.12.2023, тобто разом цей строк складав -1457 днів. Відповідно до п.102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк для визначення грошових зобов`язань платнику податків має складати -1095 днів. ГУ ДПС у Хмельницькій області не дотрималось зазначеного строку у 1095 днів, для визначення грошових зобов`язань, а нарахувало податок через 1457 днів, тому відповідно до п.102.1 ст. 102 ПКУ платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої податкової декларації або податкового повідомлення-рішення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже при нарахуванні суми податку на нерухоме майно судом було порушено п.102.1 ст. 102 ПК України.

Також вказано, що у ОСОБА_1 відсутня можливість займатись підприємницькою діяльністю, у зв`язку із тиском ТОВ "Подільське" в особі голови районної ради ОСОБА_2 в судовому порядку позбавити її права оренди земельних ділянок, які були передані Теофіпольською селищною радою рішенням сесії від 11.05.2017.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

ГУ ДПС у Хмельницькій області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що згідно з відомостями інформаційної системи Державної податкової служби України ОСОБА_1 не зареєстрована фізичною особою підприємцем та не здійснювала діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції у секціях В F КВЕД ДК 009:2010), отже нежитлова будівля, яка перебуває у власності ОСОБА_1 не використовувалась у господарській діяльності, що відповідає одній з умов надання пільги зі сплати податку згідно з п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ.

Також вказано, що ППР від 26.10.2023: №0-2217 на суму 223393,57 грн. за 2020 рік; №0-2217 на суму 309594,00 грн. за 2021 рік; №0- 2217 на суму 335393,50 грн. за 2022 рік Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відкликано (скасовано).

Одночасно сформовано нові (зі зменшеною сумою податку) ППР по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: - від 20.12.2023 № 0-2217 на суму 30942,34 грн. за 2020 рік; - від 20.12.2023 № 0-2217 на суму 42882,00 грн. за 2021 рік; - від 20.12.2023 № 0-2217 на суму 46455,50 грн. за 2022 рік.

Отже, відповідно до пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 18.03.2025 о 09:30 год.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до відомостей інформаційних систем Державної податкової служби України, на момент формування податкових повідомлень-рішень, у власності ОСОБА_1 перебував об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 10319,8 кв. м, реєстраційний номер - 47, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями інформаційної системи Державної податкової служби України ОСОБА_1 не зареєстрована фізичною особою - підприємцем та не здійснювала діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010), отже вищезазначена нежитлова будівля не використовувалась у господарській діяльності, що є однією з умов надання пільги зі сплати податку згідно з п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ.

Рішеннями Теофіпольської селищної ради встановлені наступні ставки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на нежитлові будівлі:

- на 2020 рік - 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати (рішення від 27.06.2019);

- на 2021 рік - 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати (рішення від 28.07.2020);

- на 2022 рік - 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати (рішення від 25.06.2021).

Враховуючи зазначене, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було здійснено розрахунок податку за вказаний об`єкт нежитлового нерухомого майна та сформовано податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- від 26.10.2023 №0-2217 на суму 223393,57 грн. за 2020 рік;

- від 26.10.2023 №0-2217 на суму 309594,00 грн. за 2021 рік;

- від 26.10.2023 №0-2217 на суму 335393,50 грн. за 2022 рік.

Не погоджуючись із сформованими податковими повідомленнями-рішеннями ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДПС у Хмельницькій області з заявою від 29.11.2023 б/н (вх. від 29.11.2023 №50024/6) щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Під час розгляду звернення було встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 перебувало нежитлове приміщення, лінійно - монтажна ремонтна дільниця, площею 1429,4 кв.м, реєстраційний номер - 47, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (Інформаційна довідка 400429747 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно додається).

У зв`язку з цим ППР від 26.10.2023: №0-2217 на суму 223393,57 грн. за 2020 рік; №0-2217 на суму 309594,00 грн. за 2021 рік; №0 2217 на суму 335393,50 грн. за 2022 рік, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області були відкликані (скасовані) та одночасно сформовані нові податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (щодо нежитлового приміщення, лінійно - монтажної ремонтної дільниці, площею 1429,4 кв. м):

- від 20.12.2023 №0-2217 на суму 30942,34 грн. за 2020 рік;

- від 20.12.2023 №0-2217 на суму 42882,00 грн. за 2021 рік;

- від 20.12.2023 №0-2217 на суму 46455,50 грн. за 2022 рік.

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені на податкову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 266.1.1, п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (266.2.1, п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Згідно пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п.п. 266.7.1. п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466), який набрав чинності 23.05.2020 внесено зміни, зокрема, до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ.

Так, відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000), будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесені до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018 2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», С «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Тобто, з метою застосування норм п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 відносяться до секцій:

В «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів»,

С «Переробна промисловість», зокрема виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів,виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо;

D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря»,

Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами»

F «Будівництво».

Також Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. При цьому, суб`єктами господарювання є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ГУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Отже, статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, за умови, що об`єкт нерухомості, який належить, зокрема, фізичній особі, використовується у господарській діяльності такої особи (з урахуванням виду діяльності по КВЕД), за функціональним призначенням щодо промислового виробництва, є підставою для застосування вимог пп. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Згідно матеріалів справи у 2020 - 2022 роках ОСОБА_1 не була зареєстрована фізичною особою - підприємцем та не здійснювала діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010), отже вищезазначена нежитлова будівля не використовувалась у господарській діяльності, що є однією з умов надання пільги зі сплати податку згідно з п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав застосовувати пп. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України на зазначений об`єкт нежитлової нерухомості.

Стосовно посилання скаржника на те, що у ОСОБА_1 відсутня можливість займатись підприємницькою діяльністю, у зв`язку із тиском ТОВ "Подільське" в особі голови районної ради ОСОБА_2 в судовому порядку позбавити її права оренди земельних ділянок, які були передані Теофіпольською селищною радою рішенням сесії від 11.05.2017 суд зазначає, що норми податкового законодавства не передбачають звільнення від сплати податків за наведених причин.

Щодо доводів скаржника про порушення податковим органом вимог п.102.1 ст. 102 ПК України суд зазначає наступне.

Згідно п.п 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

При цьому, податкові повідомлення-рішення за звітний період 2021-2022 складені 20.12.2024, а отже є такими, що складені та направлені в порушення норм п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Також колегія суддів враховує, що податкові повідомлення рішення №0-2217 на суму 223393,57 грн. за 2020 рік; №0-2217 на суму 309594,00 грн. за 2021 рік; №0 2217 на суму 335393,50 грн. за 2022 рік сформовані 26.10.2023.

На підставі звернення ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області з заявою від 29.11.2023 вказані податкові повідомлення рішення від 26.10.2023 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області були відкликані (скасовані) та одночасно сформовані нові податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (щодо нежитлового приміщення, лінійно - монтажної ремонтної дільниці, площею 1429,4 кв. м): від 20.12.2023 №0-2217 на суму 30942,34 грн. за 2020 рік; від 20.12.2023 №0-2217 на суму 42882,00 грн. за 2021 рік; від 20.12.2023 №0-2217 на суму 46455,50 грн. за 2022 рік.

Разом з тим, 07.12.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" №2245-VIII (далі - Закон №2245-VIII), яким п. 266.10 ст. 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3 такого змісту:

"п. п. 266.10.2 - у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання;

п. п. 266.10.3. - податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Таким чином, з 01.01.2018 за змістом вищенаведеної норми Закону №2245-VIII дозволено контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст. 102 ПК України.

Отже визначений у п. п. 266.7.2 ст. 266 ПК України строк до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), не може бути кваліфікований у якості присікального, а тому складання та направлення контролюючим органом платнику податків фізичній особі податкового повідомлення рішення про самостійне визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), але у межах строку згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України (1095 днів) не звільняє особу від виконання податкового обов`язку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №160/13606/20.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, фізичні особи звільняються лише від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, тобто сплати фінансових санкцій, натомість такі до позивача застосовані не були.

Тобто підстав для висновку про невідповідність закону оскаржених податкових повідомлень-рішення з огляду на дотримання строку складення таких відсутні, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані рішення є правомірними.

Крім того, відповідно до п. 15.1. ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України позивач надіслав відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 12.03.2024 №03-2201.

Податкова вимога відповідачем не оскаржувалася.

Отже, за ОСОБА_1 обліковується податковий борг в розмірі 120 279,84 грн.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Положенням п. 87.11 ст. 87 ПК України визначено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Враховуючи, що відповідачем заборгованість в добровільному порядку не сплачена, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Головного управління ДПС у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_1 коштів у рахунок погашення податкового боргу у розмірі 120279,84 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.