Справа № 300/3779/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/3779/23 пров. № А/857/19125/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Панікарем І.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради (за участі третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (далі - Департамент містобудування та архітектури, Департамент), Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради (далі - Управління ДАБК, Управління) (за участі третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ), в якому просила визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження №13-31.2.1-01 від 11.02.2022, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:1164-7227-3980-7732 Нове будівництво індивідуального житлового будинку на місці квартири АДРЕСА_1 (далі - оспорювані містобудівні умови та обмеження), визнати протиправним та скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками №ІФ56 від 03.02.2023 (далі - оспорюване повідомлення), видане Управлінням ДАБК, зобов`язати Департамент і Управління вчинити певні дії, зокрема, заборонити ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам здійснювати будь-які будівельні та інші роботи на земельній ділянці з кадастровим номером №:14:001:0052, розташованої за адресою : АДРЕСА_2 (далі - спірна земельна ділянка), зобов`язати ОСОБА_2 привести спірну земельну ділянку до попереднього стану, що існував до моменту видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень (шляхом демонтажу зведеної на момент ухвали суду споруди) та зобов`язати ОСОБА_2 ліквідувати пошкодження квартири АДРЕСА_3 , спричинені/завдані ним/його діями в ході будівництва, що здійснювалося ним та/або довіреними особами з порушенням будівельних норм і правил.

Позов мотивований тим, що оспорювані містобудівні умови та обмеження були видані з порушенням вимог чинного законодавства, яке регулює відносини у сфері містобудівної діяльності, а також з порушенням будівельних норм та її прав. Містобудівні умови та обмеження не містять жодних вимог ані до врахування протипожежних, побутових відстаней до існуючих будівель, ані мінімально допустимих відстаней до об`єкта, що проектується. З приводу вимоги про скасування оспорюваного повідомлення зазначає, що виключною підставою для скасування декларації/повідомлення про початок виконання будівельних робіт є встановлений факт здійснення самочинного будівництва. В контексті положень ч.8 ст.29 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності №3038-VI від 17.02.2011 (далі - Закон №3038), Управління ДАБК має повноваження при виявленні порушень самостійно виявляти помилки в містобудівних умовах та обмеженнях та/або їх невідповідність законам і будівельним нормам. Крім того, ст.ст.41, 411 Закону №3038 визначають доволі обширний перелік прав і можливостей, наданий державою органам ДАБК та нагляду як за будівельною документацією, так і за ходом ведення будівництва, зокрема, проведення позапланових перевірок та розгляду справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зупинення будівельних робіт при виявленні порушень, а також ініціювати звернення до суду. Вважає, що Управління ДАБК свідомо прийняло рішення надати декларацію/повідомлення про початок виконання будівельних робіт на підставі містобудівних умов та обмежень, які містять цілий ряд суттєвих порушень і невідповідностей нормам законів, а також свідоме ігнорування порушених судовим рішенням та виданими на його підставі містобудівними умовами та обмеженнями її прав та інтересів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними та скасовані оспорювані містобудівні умови та обмеження та встановлено відсутність права на початок будівельних робіт у громадянина ОСОБА_2 згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками №ІФ56 від 03.02.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції штучно збільшив кількість позовних вимог з трьох до п`яти, що вплинуло на розмір судового збору. В порушення норм процесуального права суд першої інстанції невірно визначився з обсягом та змістом позовних вимог, внаслідок чого безпідставно відмовив у відкритті провадження у відповідній частині, що в подальшому було виправлено Верховним Судом. В оскаржуваному рішенні судом невірно викладено мотивацію позовних вимог, помилково вказуючи на порушення її прав з боку ОСОБА_2 , неповно (спрощено) викладено зміст судового процесу, скорочено позовні вимоги, невірно викладена мотивація, не викладено всіх фактів, не згадано всіх поданих до суду заяв й ухвалених або не ухвалених ним судових рішень, що вказує на порушення норм процесуального права, допущено порушення послідовності викладу подій. Судом порушено порядок зупинення та відновлення провадження по даній справі, не вирішено питання виправлення описки у її прізвищі в ухвалі про відновлення провадження. Підставою для скасування оскаржуваного рішення є наявність заяви про відвід судді - головуючого по справі. Суд не врахував її доводів, що відзив від Управління ДАБК не був підписаний вказаною особою-керівником особисто, тобто мав ознаки підробки та не згадав про це в оскаржуваному рішенні. Порушено порядок подачі відзиву Департаментом та прийняття його судом. Згадавши про рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі №300/2708/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024, суд першої інстанції не згадав про постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023, якою рішення було скасоване та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог. В оскаржуваному рішенні невірно визначено хронологію подій, які стосуються надання ОСОБА_2 оспорюваних містобудівних умов та обмежень. Суд по різному викладає назву норми Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, вказуючи його повну назву і скорочену без послідовності. Також вказує на невірне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст.36, а також ч.8 ст.29 Закону №3038, яка має три пункти, натомість суд залишає поза увагою пункт 2 в частині повноважень головних інспекторів будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду скасовувати містобудівні умови та обмеження у разі їх невідповідності містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам. Вважає, що Департамент дотичний до вчинення дій зобов`язального характеру, пов`язаних з відновленням порушених її прав на житло, оскільки саме його дії були первинними після ухвалення судом рішення від 27.08.2021 в ланцюжку подій, що призвело до втрати нею та членами її родини житла. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.03.2019 по справі №810/5680/15, оскільки такі не є релевантними з обставинами розглядуваного публічно-правового спору (не є подібними). Дійшовши висновку, що оспорюване повідомлення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, суд не застосував положення ч.2 ст.9 КАС України та не вийшов за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. При цьому, висновок суду про те, що повинна була бути заявлена вимога про скасування реєстрації оспорюваного повідомлення також є помилковим, оскільки суб`єкт владних повноважень Управління ДАБК приймає безпосередню участь у формуванні рішення про прийняття від замовника заявки чи її повернення. Також вважає, що висновок суду про те, що виключно замовник несе відповідальність за подання повідомлення, не в повній мірі відповідають обставинам справи, оскільки отримання такого повідомлення відбувається шляхом звернення/направлення заявки-повідомлення до відповідного органу ДАБК. Позивачка наголошує на обізнаності обох відповідачів в існуванні проблеми між власниками квартир за спірною адресою і були свідомими про узаконення протиправних дій третьої особи ОСОБА_2 . Стосовно обґрунтування судом безпідставності її вимог зобов`язального характеру до суб`єктів владних повноважень зазначає, що такі вимоги грунтувалися на підставі скасування судовим рішенням оспорюваних містобудівних умов та обмежень, наслідком чого є скасування оспорюваного повідомлення, чим замовника позбавлено дозвільних документів, і, як наслідок, зобов`язання вчинити дії щодо приведення до належного стану будівництва на її території. Суд першої інстанції помилково вважав, що на спірному об`єкті має місце самочинне будівництво, оскільки її вимоги полягали у зупиненні будівництва до з`ясування всіх обставин, ліквідування завданих її житлу пошкоджень (або компенсація витрат на їх ліквідацію) та вимога привести земельну ділянку до попереднього стану. Стосовно висновків суду про неможливість проведення контрольного заходу по причині відсутності погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зазначає, що такі грунтуються на неповному з`ясуванні всіх обставин справи, зокрема, не з`ясовано було які саме документи, докази та матеріали надавалися ДАБК для отримання такого погодження. Вважає, що ДАБК умисно спотворило інформацію про дійсний стан об`єкта, надавши відомості однобоко, не згадуючи про її квартиру та руйнування. Суд встановив відсутність у ОСОБА_2 , який не є відповідачем по справі, права на початок будівельних робіт, хоча вона такі вимоги не заявляла. Вважає, що відсутність права у ОСОБА_2 суд міг би встановити на підставі факту незаконності видачі йому Управлінням ДАБК повідомлення, зафіксувавши таким чином посадові порушення суб`єкта владних повноважень. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Управління ДАБК, суд фактично виправдовує протиправні дії суб`єкта владних повноважень, функціональна діяльність якого згідно закону, спрямована на забезпечення правової процедури у сфері будівництва.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Управління ДАБК Семків О.М. просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент містобудування та архітектури просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог апеляційної скарги повністю.

З урахуванням положень ст.ст.303, 304 КАС України, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги подану скаржницею відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

27.10.2021 ОСОБА_2 звернувся до міського голови Р.Марцинківа із заявою про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва Будівництво індивідуального житлового будинку на місці квартири АДРЕСА_1 (зареєстрована 29.10.2021), за результатами розгляду якої Департаментом містобудування та архітектури йому були видані містобудівні умови та обмеження для проектування вказаного об`єкта будівництва.

При цьому, підставою їх видачі слугувало рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі №300/2708/21, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту містобудування та архітектури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії були задоволені повністю. Визнано протиправною відмову Департаменту №518448 від 27.08.2019 у наданні ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень для проектування спірного об`єкта будівництва та зобов`язано відповідача надати їх позивачу.

При цьому, слід наголосити на тому, що сторонами по справі №300/2708/21, прийняте за результатами її розгляду рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а було оскаржене особою, яка не брала участі у її розгляді ОСОБА_3 .

Відтак, оспорювані містобудівні умови та обмеження були видані у період чинності судового рішення до моменту його скасування постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023.

Після отримання містобудівних умов та обмежень, 03.02.2023 ОСОБА_2 подав до Управління ДАБК повідомлення про початок будівельних робіт на об`єкті з незначними наслідками (СС1), яке було зареєстроване у Реєстрі будівельної діяльності порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (ІФ56).

Дізнавшись про існування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі №300/2708/21, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої судами ухвалювались судові рішення, останнім з яких була постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.05.2024, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі №300/2708/21 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю.

Вважаючи оспорювані містобудівні умови та обмеження і повідомлення про початок виконання будівельних робіт протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольнив повністю позовну вимогу про визнання протиправними та скасування оспорюваних містобудівних умов та обмежень. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується та грунтувалося на встановлених судами обставинах протиправності їх видачі третій особі. Слід зазначити, що при вирішенні вказаної позовної вимоги, суд надав чітку та послідовну відповідь на усі доречні запитання та вірно застосував положення ч.4 ст.78 КАС України, а тому колегія суддів не вбачає за необхідне додатково описувати обставин, що стосуються саме цієї вимоги.

Задовольняючи частково позовну вимогу стосовно визнання протиправним та скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт, суд першої інстанції вказав, що у зв`язку з наявністю правових підстав для скасування містобудівних умов та обмежень, підлягає перегляду законність реєстрації такого повідомлення. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що у вказаній справі, позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки повідомлення про початок будівельних робіт не є рішенням суб`єкта владних повноважень в контексті положень ст.4 КАС України, що виводить його за межі предмету оскарження в адміністративному процесі. Відтак, скасування такого повідомлення, по-перше, неможливе, в силу його правової природи, по-друге, таке скасування не буде мати наслідків реальному запобіганню порушенню або ж відновленню суб`єктивного права позивачки, яке, власне, і порушується не фактом фізичного існування повідомлення про початок будівельних робіт, а фактом реєстрації права за ОСОБА_2 у відповідному реєстрі щодо можливості виконувати будівельні роботи. В такому випадку, на думку суду першої інстанції, єдиним ефективним способом захисту, з огляду на положення ч.7 ст.36 Закону №3038, за яким право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом ДАБК на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, суд вбачав у способі констатації факту відсутності у ОСОБА_2 права на початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками згідно оспорюваного повідомлення. При цьому, суд вказав, що зазначена вище обставина, у випадку набрання рішенням суду законної сили буде достатньою передумовою для органу ДАБК провести скасування реєстрації відповідного права у реєстрі. Інший спосіб захисту, як-то, вчинення дій зобов`язального характеру стосовно органу ДАБК в частині проведення ним скасування реєстрації відповідного права у реєстрі, суд першої інстанції вважав передчасним, оскільки спору щодо виконання рішення суду в частині реалізації відповідачам положень ч.7 ст.36 Закону №3038 ще не виникло.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Департаменту та Управління вчинити певні дії, зокрема, заборонити ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам здійснювати будь-які будівельні та інші роботи на земельній ділянці, привести земельну ділянку до попереднього стану, що існував до моменту видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень (шляхом демонтажу зведеної на момент ухвали суду споруди) та зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати пошкодження квартири АДРЕСА_3 , спричинені/завдані ним/його діями в ході будівництва, що здійснювалося ним та/або довіреними особами з порушенням будівельних норм і правил, суд вказав, що в Управління ДАБК відсутнє погодження Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України щодо заходів державного архітектурно-будівельного контролю на спірному об`єкті будівництва, а тому така перевірка щодо виявлення факту будівництва об`єкта з порушеннями не могла бути проведена, як того вимагає законодавство. Відтак, на даному етапі розгляду справи, у суду відсутні докази, які б підтверджували протилежне, внаслідок чого суд вважав такі позовні вимоги передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними та скасування оспорюваних містобудівних умов та обмежень, а також про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, проте вважає, що суд першої інстанції формулюючи висновок, яким встановлено відсутність права на початок будівельних робіт у громадянина ОСОБА_2 згідно оспорюваного повідомлення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог зобов`язального характеру, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, виходячи з наступного.

З урахуванням заявлених позивачкою позовних вимог та підстав їх обгрунтування, а також заперечень відповідачів, беручи до уваги положення ч.1 ст.308 КАС України, відповідно до якої, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону №3038 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 (тут і надалі в редакції, чинній на момент набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023) та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 (тут і надалі в редакції, чинній на момент набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023).

Рішення суду першої інстанції позивачкою не оскаржуються в частині задоволення позовних вимог, а відповідачі взагалі не скористалися правом подачі апеляційної скарги у будь-якій частині, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у відповідній частині, яка не охоплена доводами апеляційної скарги та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Приведені позивачкою в апеляційній скарзі доводи стосовно мотивів ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування оспорюваних містобудівних умов та обмежень, колегія суддів вважає недоречними та погоджується з висновками суду першої інстанції, які в цій частині грунтувалися на встановлених рішенням суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, обставинах (чинним процесуальним законодавством передбачено звільнення від доказування у разі наявності такого рішення суду, а відтак відсутність у суду обов`язку повторно досліджувати ті ж самі обставини).

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в іншій частині та доводам сторін, які наведені у заявах по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Серед інших питань, які потребують вирішення у контексті приведених позивачкою доводів, є оцінка правомірності зареєстрованого органом ДАБК повідомлення про початок будівельних робіт, поданого замовником будівництва ОСОБА_2 , а тому судом апеляційної інстанції приводяться норми законодавства, які стосуються цього питання.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон №3038, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно ч.1 ст.36 Закону №3038, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч.9 ст.36 Закону №3038, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зміну даних у поданому повідомленні, зміну даних про початок виконання будівельних робіт, які містяться у Реєстрі будівельної діяльності, відомості про припинення права на початок виконання будівельних робіт не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення в паперовій формі або настання обставин, визначених частиною сьомою цієї статті, вносяться органами державного архітектурно-будівельного контролю до Реєстру будівельної діяльності з присвоєнням реєстраційного номера в цьому реєстрі та оприлюднюються на порталі електронної системи.

Колегія суддів наголошує, що у розглядуваному випадку мова йде про будівельні роботи на об`єкті з незначними наслідками (СС1), що не заперечується сторонами.

Частиною другою статті 36 Закону №3038 передбачено, що виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Аналіз приведених норм та встановлених судом обставин вказує на те, що будівельні роботи ОСОБА_2 , до ухвалення Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 12.06.2023, здійснювалися відповідно до документів дозвільного характеру, які надавали йому таке право.

У подальшому, позивачка скористалася своїм правом та оскаржила рішення суду першої інстанції від 27.08.2021 по справі справі №300/2708/21, за результатами апеляційного перегляду якого постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023, вказане рішення суду було скасоване та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради було відмовлено повністю.

Відповідно до ч.1 ст.325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Системний аналіз приведених вище процесуальних норм та встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що з моменту набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023, оспорювані містобудівні умови та обмеження втратили чинність і спірне будівництво набуло статусу самочинного, у зв`язку з чим, у контролюючого органу (Управління ДАБК) виникли обов`язки в частині реалізації своїх повноважень стосовно законності проведення будівельних робіт на спірному об`єкті.

Частиною сьомою статті 36 Закону №3038 передбачено, що право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі : 1) подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт; 2) отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

У спірному випадку має бути застосований п.3 ч.7 ст.36 Закону №3038, який передбачає припинення права на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Абзацом сьомим пункту 15 Порядку №466 передбачено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю : видає припис про зупинення підготовчих або будівельних робіт; звертається до суду із позовом про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, протягом двох місяців з дня закінчення строку для усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, визначеного у приписі про зупинення підготовчих або будівельних робіт.

Відповідно до абз.8 п.15 Порядку №466, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю : у разі подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих або будівельних робіт; у разі отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Абзацом дев`ятим пункту 15 Порядку №466 визначено, що відомості про припинення або зупинення права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт не пізніше наступного робочого дня з дня отримання заяви у паперовій формі або настання обставин, визначених абзацом восьмим цього пункту, вносяться органами державного архітектурно-будівельного контролю до Реєстру будівельної діяльності та оприлюднюються на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (крім об`єктів, на які поширюється дія Закону України Про державну таємницю).

Аналізуючи приведені вище норми Закону №3038 та п.15 Порядку №466, беручи до уваги постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023, колегія суддів приходить до наступних висновків : 1) після постановлення судом апеляційної інстанції нового судового рішення, оспорювані містобудівні умови та обмеження втратили чинність, оскільки підстави їх видачі визнані судом протиправними; 2) у зв`язку з цим, виникла необхідність переглянути законність поданого на реєстрацію та зареєстрованого на їх підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт; 3) протиправність містобудівних умов та обмежень зумовлює припинення права на початок виконання будівельних робіт шляхом внесення уповноваженим органом відомостей до Реєстру будівельної діяльності з присвоєнням реєстраційного номера в цьому реєстрі та подальшим оприлюдненням на порталі електронної системи.

На думку колегії суддів, саме такий алгоритм має діяти у розглядуваному випадку, оскільки даному публічно-правовому спору, предметом якого є протиправність оспорюваних містобудівних умов та обмежень, передував спір, предметом якого було оцінка правомірності відмови у їх видачі Департаментом забудовнику.

Отже, в даному випадку має бути застосований абзац восьмий пункту 15 Порядку №466.

Повертаючись до вимог позивачки про визнання протиправними та скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Правова конструкція частини першої статті 36 Закону №3038 вказує на те, що у випадку виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1) (має місце у межах спірних правовідносин), повідомлення про їх початок подає сам замовник, у якого виникає право на їх проведення, про що вірно вказав суд першої інстанції, а відтак, дійшов правильного висновку, що повідомлення про початок виконання виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1) на відміну від об`єктів з вищим класом наслідків (СС2 та СС3) подає на реєстрацію сам замовник, водночас, в інших випадках - орган ДАБК видає дозвіл на початок будівельних робіт, а також про те, що право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення припиняється відповідним органом ДАБК, у тому числі на підставі судового рішення, що набрало законної сили, відомості про яке також підлягають внесенню до відповідного Реєстру не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення.

Також, з урахуванням положень ч.1 ст.36 Закону №3038, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що повідомлення про початок будівельних робіт не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст.4 КАС України, що виводить його за межі предмету оскарження в адміністративному процесі, у зв`язку з чим таке не може бути скасоване.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині обрання ефективного способу захисту порушеного права та формулює свої висновки в цій частині, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), за змістом якої, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя. Одними із критеріїв ефективності судового рішення по суті є : судове рішення забезпечить захист/відновлення порушеного/оспорюваного права/інтересу; у позивача не буде потреби ще раз звертатися до суду з іншими вимогами (виконання завдання судочинства); судове рішення можливо виконати.

Стосовно наявності прописаної у відповідних положеннях взаємодії виконавчих органів Івано-Франківської міської ради, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Пунктом 1.4 Положення про Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради передбачено, що Департамент, при виконанні покладених на нього функцій, взаємодіє з органами виконавчої влади, депутатами, постійними комісіями міської ради, іншими органами, утвореними міською радою та іншими виконавчими органами Івано-Франківської міської ради, підприємствами, установами, організаціями, об`єднаннями громадян.

Відповідно до п.1.1 Розділу І Положення про Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради, Управління ДАБК створено рішенням Івано-Франківської міської ради з метою реалізації покладених на органи місцевого самоврядування повноважень щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та є виконавчим органом Івано-Франківської міської ради.

Аналізуючи вищевказані норми Закону №3038, Порядку №466 та вищевказаних Положень, колегія суддів дійшла висновку, що після ухвалення Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 12.06.2023, Департамент повинен був повідомити Управління ДАБК про втрату чинності виданими ним оспорюваними містобудівними умовами та обмеженнями, а Управління, встановивши факт самочинного будівництва, навіть не будучи стороною у справі №300/2708/21, проте будучи виконавчим органом міської ради поряд із Департаментом, повинне було вчинити дії, спрямовані на реалізацію визначених приведеними нормами повноважень в частині можливості припинення права ОСОБА_2 на виконання будівельних робіт на спірному об`єкті та проведення позапланового заходу із оформленням його результатів.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що застосований судом першої інстанції спосіб захисту та відновлення порушеного права позивачки у вигляді встановлення відсутності у ОСОБА_2 права на початок будівельних робіт згідно оспорюваного повідомлення про початок виконання будівельних робіт, не має жодного ефекту, оскільки вказана особа не є і не може бути відповідачем у межах даного публічно-правового спору, натомість ефективним, на думку колегії суддів способом захисту та відновлення порушеного права позивачки буде визнання протиправної бездіяльності Департаменту щодо неповідомлення Управління ДАБК, як виконавчого органу Івано-Франківської міської ради про втрату чинності виданими ним містобудівними умовами та обмеженнями постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі №300/2708/21 та Управління ДАБК щодо невжиття заходів на виконання цієї постанови суду, а також зобов`язання вчинити дії, спрямовані на реалізацію повноважень, визначених ч.7 ст.36 Закону №3038 та абз.9 п.15 Порядку №466, які передбачають можливість припинення відповідним органом ДАБК права на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

В контексті викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи скаржниці про те, що вказавши про залишення без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі №300/2708/21, суд першої інстанції не згадав про постанову цього суду від 12.06.2023, якою рішення суду першої інстанції скасовувалося.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Департаменту та Управління вчинити певні дії, зокрема, заборонити ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам здійснювати будь-які будівельні та інші роботи на спірній земельній ділянці, зобов`язати ОСОБА_2 привести спірну земельну ділянку до попереднього стану, який існував до моменту видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень (шляхом демонтажу зведеної на момент ухвали суду споруди) та зобов`язати ОСОБА_2 ліквідувати пошкодження квартири №1, спричинені/завдані ним/його діями в ході будівництва, що здійснювалося ним та/або довіреними особами з порушенням будівельних норм і правил, колегія суддів вважає за необхідне навести наступні мотиви.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок №553, пунктом 2 якого передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням : 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством.

Реалізація наданих органу державного архітектурно-будівельного контролю повноважень здійснюється у формі проведення планових та позапланових перевірок.

За змістом п.7 Порядку №553, позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу ДАБК, підставами для проведення якої, серед іншого, є виявлення факту самочинного будівництва об`єкта та/або звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Отже, беззаперечним з урахуванням позиції сторін є те, що у межах даного публічно-правового спору йдеться про можливість призначення та проведення позапланової перевірки.

Як зазначалось вище, після ухвалення Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 12.06.2023, оспорювані містобудівні умови та обмеження втратили чинність і спірне будівництво набуло статусу самочинного.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та приведених вище норм Порядку №553, виникли правові підстави для організації та проведення позапланової перевірки.

Разом з тим, п.1 постанови Кабінету Міністрів України №303 від 13.03.2022 Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану (далі - Порядок №303) було вирішено припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України №64 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні.

Проте, пунктом 2 Постанови №303 передбачено випадки виключення з такого правила, зокрема, за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволити здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 12.10.2023 була скасована постанова від 12.06.2023, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового апеляційного перегляду, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі №300/2708/21 було залишене без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У подальшому Верховним Судом вищевказані судові рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду та Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі №300/2708/21 були скасовані та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено повністю.

У результаті, за період з моменту видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень і до ухвалення судом касаційної інстанції остаточного судового рішення по суті, здійснювалися будівельні роботи, право на проведення яких замовник втратив (був позбавлений) на підставі вказаних судових рішень.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зверталася до Івано-Франківської міської ради із запитами про надання інформації стосовно підстав проведення ОСОБА_2 будівельних робіт на спірному об`єкті будівництва, як до набрання законної сили судовим рішенням по справі №300/2708/21 від 12.06.2023, так і після цього, на які отримувала відповіді, проте Департаментом та Управлінням ДАБК, як виконавчими органами міської ради, такі були залишені без належного реагування, і лише на етапі апеляційного перегляду даної справи, Управління ДАБК повідомило суд апеляційної інстанції про те, що Управлінням на підставі наказу №15 від 07.08.2024 та направлення для здійснення позапланового заходу №15/1 від 07.08.2024 було проведено позапланову перевірку на спірному об`єкті будівництва. На час проведення перевірки оспорювані містобудівні умови та обмеження та повідомлення про початок виконання будівельних робіт були чинними та не скасованими. За наслідками проведення перевірки складено акт перевірки №3/32-26 від 23.08.2024, протокол про адміністративне правопорушення від 23.08.2024 та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 23.08.2024, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності №1/32.1.03 від 26.08.2024.

Таким чином, проаналізувавши встановлені судом обставини, описані вище, беручи до уваги приведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку про протиправну бездіяльність Департаменту щодо неповідомлення Управління ДАБК, як виконавчого органу Івано-Франківської міської ради про втрату чинності виданими ним оспорюваними містобудівними умовами та обмеженнями та протиправну бездіяльність Управління ДАБК щодо невжиття заходів, спрямованих на організацію та проведення позапланового заходу на спірному об`єкті будівництва.

Відтак, з урахуванням встановленого факту бездіяльності відповідачів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Управління ДАБК вчинити дії, спрямовані на проведення позапланової перевірки на спірному об`єкті будівництва.

При цьому, зобов`язання вчинити дії Департаментом не буде ефективним способом захисту, оскільки такі дії на даному етапі (враховуючи факт проведення позапланового заходу на момент ухвалення апеляційним судом постанови у даній справі) не призведуть до відновлення порушеного права позивачки, натомість ефективним способом захисту та відновлення порушеного права може бути проведення контрольного заходу, результати якого будуть оформлені документами реагування, передбаченими п.15, 16, 17 Порядку №553.

Доводи позивачки про помилковість висновків суду першої інстанції при визначенні кількості позовних вимог, які були нею заявлені, що вплинули на розмір судового збору, не відображення ходу судового процесу, неточності в ухвалі про поновлення провадження по справі, допущення описок в судових рішеннях, невірна оцінка її доводам стосовно оспорюваного повідомлення про початок виконання будівельних робіт, порушення послідовності викладення подій, а також те, що відзив на позовну заяву від Управління ДАБК не був підписаний вказаною особою - керівником, тобто мав ознаки підробки, був оформлений з порушенням форми та підписаний не уповноваженою на те особою, а відзив Департаменту був прийнятий з порушенням порядку, то такі доводи, на думку колегії суддів, не вказують на наявність самостійних підстав для скасування оскаржуваного рішення за ознакою порушення судом норм процесуального права.

При цьому, колегія суддів наголошує, що позивачка не навела суду аргументів про те, що вищевказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення даного публічно-правового спору (ч.2 ст.317 КАС України - порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи).

У контексті приведених вище мотивів суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з доводами скаржниці про те, що враховані судом першої інстанції висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.03.2019 по справі №810/5680/15, не є релевантними з обставинами розглядуваного публічно-правового спору.

Також позивачка описує помилковість висновків суду першої та апеляційної інстанції, які стосуються ухвали про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог.

На думку колегії суддів, наведені позивачкою факти та обставини порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали у недотриманні порядку зупинення та відновлення провадження по справі, не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі не вказують на прямий зв`язок приведених порушень з неправильним вирішенням справи.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, а ч.3 ст.317 КАС України визначає вичерпний перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, до яких не віднесено жодного із приведеного позивачкою факту.

Крім того, позивачка як на підставу скасування оскаржуваного рішення вказує на наявність заяви про відвід судді - головуючого по справі.

З приводу вказаних доводів, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

За змістом ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2024, підставою відводу судді є незгода ОСОБА_1 із процесуальними рішеннями судді Панікара І.В., яка не може слугувати підставою для відводу судді як така, що викликає сумніви у його об`єктивності та неупередженості.

Частиною четвертою статті 36 КАС України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким вирішувалося питання відводу, про необгрунтованість підстав заявлення його головуючому-судді, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення на цій підставі.

Стосовно доводів скаржниці про допущені судом першої інстанції помилки у процесуальних рішеннях, колегія суддів вважає, що такі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч.1 ст.253 КАС України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Тобто, ініціатива виправлення помилок може бути як зі сторони суду, який постановив судове рішення, так і з боку учасника справи чи іншої заінтересованої особи, при цьому незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Отже, позивачка вправі ініціювати таке питання перед судом, який ухвалив оскаржуване рішення чи ухвали з процесуальних питань.

Доводи позивачки про те, що Департамент дотичний до вчинення дій зобов`язального характеру, пов`язаних з відновленням порушених її прав на житло, оскільки саме його дії були первинними після ухвалення судом рішення від 27.08.2021 в ланцюжку подій, що призвело до втрати нею та членами її родини житла, колегія суддів не бере до уваги, оскільки порушені права ОСОБА_1 можуть бути відновлені у спосіб проведення контрольних заходів, визначених Законом №303, Порядком №466, Порядком №553 та оформленням результатів державного архітектурно-будівельного контролю за їх наслідками.

Також позивачка вказує на те, що висновок суду першої інстанції про те, що виключно замовник несе відповідальність за подання повідомлення, не в повній мірі відповідає обставинам справи, оскільки отримання такого повідомлення відбувається шляхом звернення або направлення заявки - повідомлення до відповідного органу ДАБК.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами позивачки та вважає, що такі сформульовані при неправильному тлумаченні норм законодавства, яким врегульовано дане питання.

Так, відповідно до ч.1 ст.36 Закону №3038, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Проаналізувавши вищевказану норму, суд першої інстанції слушно зауважив, що повідомлення про початок виконання виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1) на відміну від об`єктів з вищим класом наслідків (СС2 та СС3) подає на реєстрацію сам замовник, водночас, в інших випадках - орган державного архітектурно-будівельного контролю видає дозвіл на початок будівельних робіт.

З приводу доводів позивачки про помилковість висновків суду першої інстанції, що на спірному об`єкті має місце самочинне будівництво, колегія суддів зазначає, що спірний об`єкт набув статусу самочинного лише після ухвалення Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 12.06.2023, проте, суд першої інстанції не звернув на це увагу саме в контексті мотивів суду апеляційної інстанції, які описані вище.

Стосовно висновків суду про неможливість проведення контрольного заходу по причині відсутності погодження центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, скаржниця зазначає, що такі грунтуються на неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, зокрема, не було з`ясовано, які саме документи, докази та матеріали надавалися ДАБК для отримання такого погодження. Вважає, що ДАБК умисно приховало інформацію про дійсний стан на об`єкті, відомості про який надало однобоку, без згадки про її квартиру та руйнування.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами позивачки в частині посилання на те, що про її листування суду мало бути відомо з її відповіді на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.01.2024 на її касаційну скаргу, оскільки про такі доводи позивачка не згадувала у заявах по суті, які подавалися при розгляді даного публічно-правового спору в суді.

Підводячи підсумки за результатами оцінки доводів сторін, які приведені в апеляційній скарзі та відзивах на скаргу, колегія суддів зазначає, що часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 полягає у зміні формулювання способу захисту порушеного права реєстрацією оспорюваного повідомлення про початок виконання будівельних робіт та вимог зобов`язального характеру.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції сплатила судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073,50 грн, а також 1816,80 грн за подання апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням тієї обставини, що судом апеляційної інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково лише з огляду на зміну формулювання способу захисту порушеного права позивачки, проте усі позовні вимоги вважав слушними, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту та Управління на користь позивачки понесені нею та документально понесені витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2890,30 грн.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші доводи скаржниці, які наведені нею в апеляційній скарзі, не впливають на висновки суду про протиправну бездіяльність відповідачів та зобов`язання вчинити дії, визначені приведеними вище нормами законодавства, а також не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року по справі №300/3779/23 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради (за участі третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради щодо неповідомлення Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради, як виконавчого органу Івано-Франківської міської ради про втрату чинності виданими ним містобудівними умовами та обмеженнями №13-31.2.1-01 від 11.02.2022, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:1164-7227-3980-7732 Нове будівництво індивідуального житлового будинку на місці квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2023 року по справі №300/2708/21.

Визнати протиправну бездіяльність Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради щодо невжиття заходів, визначених ч.7 ст,36 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності №3038-VI від 17.02.2011, абз.11 п.15 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13 квітня 2011 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №747 від 26 серпня 2015 року), спрямованих на реалізацію повноважень в частині припинення права на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого ОСОБА_2 повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками №ІФ56 від 03 лютого 2023 року.

Зобов`язати Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради вчинити дії відповідно до ч.7 ст.36 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності №3038-VI від 17.02.2011, абз.11 п.15 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13 квітня 2011 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №747 від 26 серпня 2015 року), спрямованих на реалізацію повноважень в частині припинення права на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого ОСОБА_2 повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками №ІФ56 від 03 лютого 2023 року.

Визнати протиправну бездіяльність Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради щодо невжиття заходів, визначених Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, спрямованих на реалізацію повноважень в частині призначення та проведення позапланової перевірки на об`єкті Нове будівництво індивідуального житлового будинку на місці квартири АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером №:14:001:0052, за адресою : АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради вчинити дії, визначені Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, спрямовані на реалізацію повноважень в частині призначення та проведення позапланової перевірки на об`єкті Нове будівництво індивідуального житлового будинку на місці квартири АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером №:14:001:0052, за адресою : АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року по справі №300/3779/23 в частині позовної вимоги про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень №13-31.2.1-01 від 11.02.2022 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (код ЄДРПО - 42909845) та Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради (код ЄДРПОУ - 44590904) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 50 копійок понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук