Справа № 607/23693/24
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2025-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/10/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 04.11.2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 07.10.2024 АВ № 00000852.

В обґрунтування позову зазначено, що постанова винесена протиправно, оскільки на сертифікованих вагах у пункті завантаження та розвантаження підтверджено відповідність ваги транспортного засобу нормативним ваговим параметрам; фактичні реальні показники зважування зафіксовано у товарно-транспортній накладній; оскаржувана постанова не містить обов`язкових відомостей, а саме у постанові відсутні: марка, модель, державний номерний знак напівпричепу, категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, ширина, висота, довжина тощо, при обчисленнях відсотку перевищення, Укртрансбезпекою не враховано типу транспортного засобу; за умови врахування правильного нормативного показника 44 тони, відсоткове співвідношення фактичної загальної ваги до нормативного параметру 44 тони не перевищує 5%; при передбаченій законом можливості проведення розгляду справи за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та при наявності спірних моментів, Укртрансбезпека повинна була провести розгляд справи за його участі. Також позивачем зазначено, що зафіксований транспортний засіб передано в оренду ТОВ «Агромеханізм-Плюс».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2024 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

11.12.2024 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В.

Справу суддя отримала 12.12.2024 року.

Ухвалою суду від 13.12.2024 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання 25.12.2024 року.

До суду 23.12.2024 року представником Державної служби України з безпеки на транспорті подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами. Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, форма постанови оновлена відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 324 від 14.05.2022. Оскаржувана постанова викладена з зазначенням всіх необхідних реквізитів. Щодо допустимої маси транспортного засобу вказує, що здійснене перевезення не є перевезеннями ні контейнеру, ані змінного кузову, у зв`язку з чим, відповідачем вірно обраний граничний норматив для транспортного засобу. Крім того, зазначено, що прилад автоматичний для зважування транспортних засобів у русі є справним та на підтвердження надано відповідні свідоцтва. Також зазначено, що позивачем не здійснено реєстрації належного користувача транспортного засобу у визначеному законодавством порядку. За вказаних обставин вважає, що дії посадових осіб відповідача під час винесення оскаржуваних постанов є законними, а тому в задоволенні позову просить відмовити. (а.с. 35-55)

До суду 25.12.2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначено, що відповідач викладає норми законодавства, яке регулює процедуру роботи автоматичних ваг, підсумовуючи повністю незалежний від інспектора характер процедури з автоматичним друком постанови, при цьому інспектор може перевіряти відомості тільки про особу порушника, а не тип транспортних засобів, вагові показники яких фіксуються автоматичними вагами ВІМ. Тобто ваги автоматично налаштовані на фіксацію порушення вагових норм більше 40т, незважаючи на те, що пункт 22.5 ПДР України передбачає можливість здійснення руху дорогами України транспортними засобами загальна вага яких дозволена як 42 тони(з трьохосним напівпричепом-контейнеровозом), так і 44 тони(трьохосний сідловий тягач з трьохосним напівпричепом-контейнеровозом), в залежності саме від типу транспортних засобів, а саме окремо вирізняються трьохосний напівпричіп-контейнеровоз та трьохосний тягач. Як зазначив відповідач у відзиві, автоматичні ваги при здійсненні процедури зважування жодним чином не беруть до уваги тип транспортних засобів, вагові показники яких фіксуються, у зв`язку з чим відбувається порушення пункту 22.5 ПДР України, оскільки цією нормою передбачені різні вагові норми в залежності саме від типу транспортних засобів. В подальшому відповідач описує в першому пункті свого відзиву порядок визначення суб`єкта правопорушення. Відношення до справи ці доводи ніякого не мають, у позові жодним чином не оспорюються порядок визначення суб`єкта правопорушення. Відповідач описує формулу визначення загальної ваги транспортних засобів. Згідно оскаржуваної постанови автоматичні ваги ВІМ визначили загальну вагу 43200кг, позивач не оспорює ці обставини. Відповідач зазначає, про порушення правил експлуатації позивачем напівпричепу-контейнеровозу, зазначає про якісь прогалини в законодавстві, а саме в пункті 22.5 ПДР України. Позивач вважає, що дані обставини не мають жодного відношення до оскарженої постанови щодо порушення вагових норм, при цьому суд являється правозастосовним органом, а не правотворчим. За порушення правил експлуатації в законодавстві України, якщо вона має місце, передбачена окрема відповідальність, передбачена статтею 121 КУпАП, а не статтею 132-1 КУпАП. Крім того, позивач зазначає, що напівпричіп-контейнеровоз WILCOX ТМ 1000, який рухався разом з трьохосним тягачем МАН, повністю законно був переобладнаний в контейнеровоз, здійсненні відповідні роботи, щоб він міг перевозити збільшену вагову норму, а саме 44т загальної маси, та здійснена відповідна реєстрація цього переобладнання в сервісному центрі МВС, що підтверджується копіями відповідного науково-технічного висновку та сертифікату. (а.с. 56-71)

У судове засідання 25.12.2024 року з`явилася представник відповідача-Ковальчук В.М. та просила прийти відзив на позов.

Протокольною ухвалою суд прийняв відзив та у зв`язку з неявкою позивача, а також потребою у надані часу для подачі відповіді на відзив, відклав розгляд справи на 30.01.2025 року.

У судове засідання 30.01.2025 року сторони не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 06.03.2025 року.

У судове засідання 06.03.2025 року з`явилася представник відповідача-Ковальчук В.М. Протокольною ухвалою суд, у зв`язку з неявкою позивача, відклав розгляд справи на 18.03.2025 року.

У судове засідання 18.03.2025 року з`явилися Грищук Р.С. та представник відповідача-Ковальчук В.М.

Грищук Р.С. постанову вважає незаконною, оскільки автомобільні комплекси зважування працюють з порушенням п. 22.5 ПДР. Під час зважування зовсім не досліджується тип причепу, а береться до уваги тільки тягач, вага зважування тільки на 40 т. налаштована, а тип причепу не береться. Просив застосувати принцип «отруйного дерева». Також вважає, що відсутні спеціалісти з приводу визнання чи це є контейнер, чи змінений кузов. П. 22.5 ПДР не є порушенням вагових норм. Даний причеп був правомірно переоблаштований у контейнеровоз. Таким чином не відбулося перенавантаження на осі.

Представник відповідача-Ковальчук В.М. заперечувала проти позову та зазначила, що їх вагові комплекси не є такими, як зазначає позивач. Була перевірка відповідно до п. 22.5 ПДР. Однак 44 тони застосовуються у разі перенавантаження одного контейнера загальною довжиною 13-16 метрів, тобто визнають, що перевезення контейнерів 44 тон є підставою для застосування збільшеного нормативу. Однак в момент фіксації конструкція на осі напівпричепа не була контейнером. Сам напівпричіп є площадкою для розміщення на ньому конструкції і такі умови встановлені п. 22.5 ПДР. Таким чином вважає, що постанова прийнята в межах закону. Є фотофіксація, що перевозилася конструкція на напівпричепі (платформі), однак дана конструкція не мала належного маркування щодо контейнеру.

ОСОБА_1 визнав, що не було нанесено відповідного маркування на контейнер та визнав, що були порушені правила експлуатації контейнеровозу.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України АВ № 00000852 від 07.10.2024 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення на позивача у розмірі 8 500,00 грн у зв`язку з тим, що 27.09.2024 о 17 год 24 хв., за адресою Н-07, км 291+793, Сумська обл., відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGS 24.480, ДНЗ BH9912TA із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,000% (3.2 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

В оскаржуваній постанові зазначено фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2830 мм, 2-3: 1071 мм, 3-4: 4892 мм, 4-5: 1317 мм, 5-6: 1308 мм; навантаження на вісь 1 - 6250 кг, 2 - 4950 кг, 3 - 10100 кг, 4 - 9000 кг, 5 - 8900 кг, 6 - 8800 кг; загальна маса - 48000 кг; висота - 3.671 м.; ширина - 2.517 м.; довжина - 15.018 м. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса - 43200 кг.

Транспортні засоби MAN TGS 24.480, ДНЗ BH9912TA та WILCOX ДНЗ BO4340XF належать позивачу.

Відповідно до наявного в матеріалах справи договору оренди транспортного засобу № 10/07/2027 від 10.07.2024 позивач передав в оренду ТОВ «АГРОМЕХАНІЗМ-ПЛЮС» транспортний засіб MAN TGS 24.480, ДНЗ BH9912TA.

Відповідно до наявного в матеріалах справи договору оренди транспортного засобу № 04/05/2027 від 04.05.2024 позивач передав в оренду ТОВ «АГРОМЕХАНІЗМ-ПЛЮС» транспортний засіб WILCOX ДНЗ BO4340XF.

Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM71, WAGA-WIM40, CRUA-06-VVE, автомобільна дорога Н-07, км 291+793, Сумська обл., яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку №№ 1939, 04/4651 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі». Докази на спростування вказаного не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності з ч.ч. 1, 4 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно пп. 15, 29 п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Положеннями п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 % (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).

Згідно п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення - 3,75м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією- 4,35 м), довжина вантажного автомобілю - 12м, автопоїзда - 22м, автомобіля (тягача) з напівпричепом - 18,75м, маршрутного транспортного засобу - 18,75м, виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу - 2м; фактичної маси: - вантажні автомобілі на дорогах державного значення: двовісний автомобіль - 18т, трьохвісний автомобіль - 25(26)т, чотирьохвісний автомобіль - 32т, чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами - 38т; комбіновані траснпортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом - 36т, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40т, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40т, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716м - 42т, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716м - 44т; - автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом - 40т; - навантаження на вісь (максимальне значення для автомобільних доріг державного значення): на одинарну вісь - 11,5т, на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1м - 11,5т, від 1 до 1,3м - 16т, від 1,3 до 1,8м при неспарених колесах - 18т, від 1,3 до 1,8м при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5т - 19т, від 1,3 до 1,8м чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5т - 23т, від 1,8 до 2,5м для причепів та напівпричепів - 20т, на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3м або менше - 21т, понад 1,3 до 1,4м - 24т.

Ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі Порядок № 1174).

Відповідно до п. 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Положеннями п. 12 Порядку № 1174 врегульовано, що автоматичний пункт може забезпечувати:

- вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу;

- вимірювання загальної маси транспортного засобу;

- визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій;

- вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу;

- визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості);

- вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості);

- фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу;

- фіксацію фронтального зображення транспортного засобу;

- фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей);

- первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування;

- автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядок № 1174).

Згідно п. 15 Порядку № 1174, метадані повинні містити дані про:

- засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

- місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

- найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

- дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку, повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності);

- фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака;

- відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності). Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку фіксації адміністративних правопорушень).

Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку № 1174).

Посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

Процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, визначено Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі Інструкція № 512).

П. 1 Розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою та третьою статті 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.

Згідно п. 2 Розділу ІІ Інструкції № 512 уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

П. 3 Розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Ст. 283 КУпАП встановлює, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, враховуючи, що сформована системою в автоматичному режимі постанова виноситься без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що передбачено пунктом 3 Розділу ІІ Інструкції № 512, а також враховуючи, що а ні Порядком № 1174, а ні Інструкцією № 512 не передбачено перед винесенням постанови складення будь-яких інших матеріалів (актів, довідок зважування тощо), можливість перевірити правомірність притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП виникає в уповноваженої на те особи, в тому числі суду, на підставі дослідження інформації від автоматичних пунктів, яка передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Зі змісту оспорюваної постанови вбачається, що остання містить метадані, перелік яких визначено пунктом 15 Порядку № 1174.

В спірній постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, повну масу транспортного засобу, навантаження на осі.

Суд вважає, що зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення. Посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові відсутній необхідний обсяг інформації, суд вважає необґрунтованими, оскільки остання відповідає вимогам до змісту постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені ст. 283 КУпАП, відповідачем дотримані.

При цьому, доводи позивача про не зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові даних про напівпричіп не спростовують суті вчиненого правопорушення - рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Щодо доводів позовної заяви про те, що транспортний засіб передано в оренду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ст. 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Під час розгляду події посадовою особою Укртрансбезпеки отримано інформацію стосовно відповідальної особи позивача. Вказане підтверджується відомостями АРМ аудиту за подією № 8536289.

Інформація про відповідальну особу надається на основі відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, ведення якого здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС.

До позову надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MAN TGS 24.480, ДНЗ BH9912TA, яке містить відмітку про те, що воно видане для участі у міжнародному русі, що не заперечується позивачем.

Тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видається лише для можливості перетину державного кордону наймачами транспортних засобів, як це передбачено п. 51 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388.

Вказане свідоцтво не підтверджує факту реєстрації належного користувача.

Позивач вказує, що передав транспортний засіб в оренду. Однак відомості про належного користувача не були внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно п. 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (надалі Порядок ведення ЄДРТЗ), до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби.

У відповідності до п. 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

При цьому, п. 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1145 (надалі - Порядок внесення відомостей про належного користувача) визначає, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач) для автоматизованого обліку.

Відповідно до пп. 1 п. 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача заявники - власник транспортного засобу (його представник за нотаріально посвідченою довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належний користувач.

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Водночас, Позивач не надав доказів того, що він як власник транспортного засобу вносив особисто до Реєстру відомості про належного користувача належного йому на праві власності транспортного засобу.

Щодо доводів позивача про те, що його не було запрошено на розгляд справи, суд зазначає таке.

Посадові особи Укртрансбезпекипід час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей:

- про транспортний засіб;

- відповідальну особу, визначену ст. 14-3 КУпАП;

- наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні,

- та метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Ст. 279-5 КУпАП визначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказана стаття не містить імперативного припису щодо необхідності участі особи під час розгляду справи.

Позивач зазначає, що не визначивши тип, модель, марку причепу/напівпричепу, категорії транспортного засобу, Державна служба України з безпеки на транспорті для розрахунку відсотку перевищення маси нормативним параметрам застосовує максимально допустиму вагу саме 40 тон, а не іншу, передбачену п. 22.5 ПДР для різних типів автомобілів, причепів/напівпричепів. Позивач наголошує, що транспортний засіб є контейнеровозом, тому його максимально допустимою вагою є 44 тони.

Відповідно до п. 22.5 ПДР для трьохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом допустимим навантаженням є 40 т.

Навантаження в 44 т допускається для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Аналіз конструкції положень пп. «б» п. 22.5 ПДР України свідчить про те, що застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу у 44 тони можливе за одночасного дотримання трьох умов:

1) транспортний засіб - трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом;

2) можливість перевезення транспортним засобом контейнерів ( ТЗ - контейнеровоз);

3) перевезення транспортним засобом-контейнеровозом саме контейнерів (одного або більше контейнерів) або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Відсутність хоча б однієї з умов виключає можливість застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу у 44 тони.

Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У Главі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила №363), визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до п. 1.10 ПДР, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.

Наведене кореспондується з п. 2.13 ПДР, відповідно до якого транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.

У Правилах № 363 дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів.

Також у Правилах № 363 наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб. м і більше).

Відповідно до п. п. 17.1 - 17.5 Наказу № 363 універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі.

В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян. Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.

Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування:

- розпізнавальний знак;

- номер контейнера;

- найменування власника контейнера;

- вантажність і маса тари контейнера, кг;

- внутрішній об`єм контейнера, куб. м;

- місце, місяць і рік виготовлення контейнера;

- час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна.

При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).

Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.

П. 16 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України встановлено, що контейнер - транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що:

а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів;

б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання;

в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;

г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;

ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати;

д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.

Термін "контейнер" включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.

Також, відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), яка є додатком до Закону України «Про Митний тариф України» 19.10.2022 № 2697-IX, контейнер є транспортним обладнанням (групи 86-89).

Окрім того, положення Директиви Ради 96/53/ЄС від 25.07.1996 про встановлення для деяких дорожніх транспортних засобів, що перебувають в обігу в межах Співтовариства, максимальних дозволених розмірів для внутрішнього та міжнародного дорожнього руху та максимальної дозволеної маси для міжнародного дорожнього руху (далі Директива), котрі дозволяють прояснити термін транспортних операцій під час перевезення контейнеровозом одного чи більше контейнерів.

Положеннями статті 2 Директиви визначено, що «міжмодальні транспортні операції» означають:

(a) комбіновані транспортні операції, відповідно до означення в статті 1 Директиви Ради 92/106/ЄЕС (-3), у межах яких здійснюють перевезення 1 або більше контейнера або змінного корпусу, загальна довжина яких не перевищує 45 футів;

або (b) транспортні операції, у межах яких здійснюють перевезення 1 або більше контейнера або змінного корпусу, загальна довжина яких не перевищує 45 футів, з використанням водного транспорту, за умови що довжина початкового або кінцевого відрізку шляху не перевищує 150 км на території Союзу.

Зазначену відстань у 150 км можна перевищувати з метою прибуття у найближчий відповідний транспортний термінал для отримання передбачуваної послуги у разі, якщо: (i) транспортні засоби відповідають пункту 2.2.2(a) або (b) додатка І, або (ii) транспортні засоби відповідають пункту 2.2.2(c) або (d) додатка І у випадках, коли такі відстані дозволені у відповідній державі-члені.

Для міжмодальних транспортних операцій найближчий відповідний транспортний термінал, який надає послугу, може бути розташований в іншій державі-члені, крім держави-члена, в якій відбувалося навантаження чи розвантаження вантажу, - «вантажовідправник» означає суб`єкт права або фізичну чи юридичну особу, ім`я/назву якого/якої зазначають у коносаменті або еквівалентному транспортному документі, як-от у наскрізному коносаменті, як ім`я/назву вантажовідправника та/або від імені чи в інтересах якого/якої укладено договір про перевезення із транспортною компанією.

Усі максимальні дозволені розміри, визначені в додатку І необхідно вимірювати відповідно до додатка І до Директиви 2007/46/ЄС без допустимих відхилень у більшу сторону.

Згідно з частиною 1 статті 3 Директиви Державам-членам заборонено відмовляти у використанні або забороняти використання на їхній території:

- для міжнародного дорожнього руху, транспортних засобів, зареєстрованих або запущених в обіг в будь-якій іншій державі-члені, з причин, пов`язаних із масою та розмірами таких транспортних засобів,

- для внутрішнього дорожнього руху, транспортних засобів, зареєстрованих або запущених в обіг в будь-якій іншій державі-члені, з причин, пов`язаних із розмірами таких транспортних засобів, за умови, що такі транспортні засоби відповідають граничним значенням, визначеним у додатку І.

Статтею 10f Директиви визначено, що для перевезень контейнерів та змінних корпусів держави-члени повинні встановити правила, які вимагають:

(a) від вантажовідправника надавати вантажоперевізнику, якому він доручає перевезення контейнера або змінного корпусу декларацію, у якій буде наведено масу контейнера або змінного корпусу;

та (b) від вантажоперевізника надавати доступ до усієї відповідної документації, наданої вантажовідправником.

Держави-члени повинні встановити правила про відповідальність, залежно від випадку, вантажовідправника та вантажоперевізника, у випадках, коли інформація, згадана в параграфі 1, відсутня або не відповідає дійсності й транспортний засіб або комбінацію транспортних засобів перевантажено.

Разом з тим, положеннями підпункту (d) пункту 2.2.2 Додатку І до Директиви встановлено, що максимальна дозволена маса моторних транспортних засобів, що мають 3 осі, з напівпричепами, що мають 2 або 3 осі, які перевозять у межах міжмодальних транспортних операцій 1 або більше контейнер або змінний корпус, загальна довжина яких не перевищує 45 футів становить 44 тони.

Наведене, у контексті предмету спору, дає підставі для висновку, що контейнер є транспортним обладнанням, який може бути встановлений та/або використаний на колісних транспортних засобах до якого пред`являються окремі вимоги під час перевезення вантажів.

Згідно з Законом України від 20.02.2000 №1448-111 «Про приєднання України до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів» 1958 року з поправками 1995 року (далі Угода), Україна стала Договірною Стороною Женевської Угоди 1958 року, і заявила про намір застосовувати на своїй території Правила ЄЕК ООН які є додатком до Женевської Угоди 1958 року і містять відповідні технічні приписи.

Ці Правила регламентують питання колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), предметів обладнання та частин до них за критеріями безпеки, екологічності та енергоефективності.

Статтею 1 Угоди визначено, що договірні Сторони встановлюють через Адміністративний комітет, що складається з усіх Договірних Сторін відповідно до правил процедури, викладених у Додатку 1, і на основі положень, які містяться у нижче наведених статтях і пунктах, Правила для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, що можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах.

За необхідності технічні вимоги включатимуть альтернативні варіанти і, по можливості, будуть орієнтовані на експлуатаційні характеристики і містити в собі описи методів випробувань.

Умови надання офіційних затверджень за типом конструкції і їх взаємного визнання будуть включені для їх використання тими Договірними Сторонами, які вирішують застосовувати ці правила через офіційне затвердження за типом конструкції.

Для цілей цієї Угоди: Термін "колісні транспортні засоби, предмети обладнання та частини" включає будь-які колісні транспортні засоби, предмети обладнання та частини, характеристики яких впливають на безпеку дорожнього руху, охорону навколишнього середовища та економію енергії.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання (далі Порядок № 521).

Відповідно до п. п. 1.1 1.5 Порядку № 521 цей порядок визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій M, N, O, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року (далі - Угода).

На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.

Індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ: а) новий, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні; б) що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні; в) конструкцію якого змінено під час переобладнання. Індивідуальному затвердженню підлягає кожна партія обладнання, яка відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якої не підтверджена сертифікатом типу.

Аналіз наведених положення свідчать про те, що контейнери, які в розумінні Порядку № 521 є транспортним обладнанням до колісного транспортного засобу, підлягають сертифікації.

На користь таких висновків також свідчать положення пункту 2 статті 30 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII) згідно з якими перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми.

Сертифікаційні випробування проводяться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до статті 31 Закону № 3353-XII транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року № 738 «Про деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» передбачено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення, на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу, введення в обіг обладнання здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.

Позивачем, на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи не надано документального підтвердження перевезення контейнера, зокрема й сертифікатів контейнера, яким, згідно з твердженнями позивача перевозився вантаж.

Підсумовуючи викладене, посилання на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спеціалізований напівпричіп є контейнеровозом, а отже останній, дозволяє перевозити контейнери та є достатньою підставою для застосування максимально дозволеної загальної ваги транспортного засобу у 44 тони, є необґрунтованими.

При цьому, відсутність у позивача сертифікату на предмет з ознаками контейнера, відповідно до вимог Конвенції, а також пункту 17.4 Правил № 363, інформації про максимальну експлуатаційну вагу поряд з іншими недоліками, як то відсутність доказів маркування, свідчить про те, що позивачем здійснювались перевезення, які не є безпечними та не містять ознак контейнерних перевезень.

Контейнери, які в розумінні Порядку № 521 є обладнанням до колісного транспортного засобу підлягають сертифікації. Проте, позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи також не долучено й сертифікатів контейнера, яким згідно тверджень позивача перевозився вантаж.

Доводи позивача про те, що на сертифікованих вагах у пункті завантаження та розвантаження підтверджено відповідність ваги транспортного засобу нормативним ваговим параметрам, а фактичні реальні показники зважування зафіксовано у товарно-транспортній накладній не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Порушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою приладу, який пройшов повірку у встановленому законодавством порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні свідоцтва про повірку.

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення є правомірними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, а тому правові підстави щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відсутні.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 № 63566/00 Проніна проти України § 23).

Щодо застосування доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) була сформульована Європейським судом з прав людини у наступних справах:

?«Гефген проти Німеччини»;

?«Тейксейра де Кастро проти Португалії»;

?«Шабельник проти України»;

?«Балицький проти України»;

?«Нечипорук і Йонкало проти України»;

?«Яременко проти України».

Доктрина прийшла із країн з англо-саксонською системою права.

Іноді в судовій практиці використовується інша її назва «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними (справа «Гефген проти Німеччини»).

Недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, яка отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, необхідно надавати оцінку допустимості всього ланцюга доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд не знаходить підстав для застосування зазначеного принципу, оскільки докази, що є підставою для прийняття оскаржуваної постанови, отримані у законний спосіб з дотриманням норм чинного законодавства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 9, 132-1, 251, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 9, 11, 14, 44, 72-77, 79, 90, 94, 118-120, 139, 159-163, 241-246, 250, 257, 258, 260, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 25.03.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.