Справа № 240/25021/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/25021/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській (далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.05.2023 про відмову в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 20.02.2023.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.05.2009. Крім того вказав, що станом на 01.01.1993 він загалом прожив та пропрацював на територіях радіоактивного забруднення 4 роки 2 місяці 24 дні, з яких: 2 роки 11 місяців 22 дні - проживання в період з 10.01.1990 по 01.01.1993 в селі Ришава Коростенського району Житомирської області, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона); 1 рік 3 місяці 2 дні - робота в період з 03.10.1988 по 04.01.1990 на заводі, розташованому в місті Коростень Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона). При цьому, позивач зауважує, що будь-яких заборон щодо сумування періодів проживання/роботи в різних зонах радіоактивного забруднення чинним законодавством не передбачено. Таким чином, позивач вважає, що оскільки до 01.01.1993 він працював в 3 зоні радіоактивного забруднення, яка має вищий пріоритет над 4 зоною, то період його роботи в 3 зоні додається до періоду проживання в 4 зоні. Відтак, станом на 01.01.1993 період його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю складає більше 4 років. Також позивач вказує, що наявність у нього необхідного для призначення даного виду пенсії періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), оскільки факт його проживання/роботи станом на 01.01.1994 не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю перевірявся відповідною комісією при видачі йому посвідчення. З огляду на зазначене, позивач вказує, що він має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило йому у призначенні даного виду пенсії саме у зв`язку з відсутністю необхідного строку проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років. Вважаючи таке рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, а своє право на пенсійне забезпечення порушеним, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 31.08.2023 провадження в адміністративній справі №240/25021/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що не визнає заявлених позовних вимог та вважає їй безпідставними та необґрунтованими. Аргументуючи свою позицію управління вказало, що відповідно до частини 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема які постійно проживали або постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, призначається за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Однак, за результатами розгляду наданих ОСОБА_1 документів було встановлено, що згідно з довідкою від 19.12.2022 №161 період його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 2 роки 11 місяців 22 дні. Оскільки, факт постійного проживання чи роботи позивача на території зони посиленого радіологічного контролю у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 не менше 4 років документально не підтверджений, підстави для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні. У зв`язку із цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вважає, що прийняте ним рішення від 11.05.2023 №09 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії є правомірним, а тому просить відмовити йому в задоволенні позовних вимог.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області також подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи таку позицію управління зазначило, що 04.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. У зв`язку із чим, дану заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Саме вказане управління за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняло рішення від 11.05.2023 №09 про відмову у призначенні йому пенсії у зв`язку із не підтвердження факту постійного проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення, шляхом направлення йому листа від 19.05.2023 №0600-0211-8/54140. У зв`язку із чим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що не приймало рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, а відтак не вчиняло дій, які б могли порушувати право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області правомірним. Так, згідно з наданим посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.05.2009, ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та відповідно до довідки Ришавського старостинського округу Ушомирської сільської ради від 19.12.2022 №161 проживав в с. Ришавка Коростенського району Житомирської області, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю з 01.01.1990. Таким чином, документально підтверджено, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожив у зоні посиленого радіологічного контролю лише 2 роки 11 місяців 22 дні. За таких умов, позивачем документально не підтверджено наявності в нього періоду постійного проживання роботи на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, а тому права на призначення пенсії він не має. Також управління зауважило, що пенсійний вік може бути знижено тільки за однією підставою, а взаємозалік зон не передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Враховуючи вказані обставини, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 , виданим 12.05.2009 Житомирською обласною державною адміністрацією. Вказане посвідчення є дублікатом, який позивач отримав взамін посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.02.1994.

Із інформації, зазначеної в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 29.09.1988, а також в довідці від 29.03.2023 №18, виданій Приватним акціонерним товариством «Коростенський завод хімічного машинобудування», вбачається, що в період з 03.10.1988 по 04.01.1990 позивач працював оператором станків на Коростенському заводі ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції (м. Коростень Житомирська область).

Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2023 №733, в період з 27.10.1988 по 01.11.1988 та з 22.12.1988 по (дата зняття з реєстрації відсутня) ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 місто Коростень Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу Коростенського району Житомирської області від 19.12.2022 №161, в період з 10.01.1990 по даний час ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в с. Ришавка Коростенського району Житомирської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Ришавка Коростенського району Житомирської області до 31.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення ним 55-річного віку, звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 04.05.2023 про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю.

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняло рішення від 11.05.2023 №09, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, обґрунтовуючи відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в своєму рішенні вказало, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Однак, період проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить лише 2 роки 11 місяців 22 дні. При цьому, до періоду проживання на території 4 зони радіоактивного забруднення не зараховано період проживання в м. Коростень згідно довідки від 21.02.2023 №733, оскільки вказаний населений пункт віднесений до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона). З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області дійшло висновку, що за наданими документами право на призначення пенсії у позивача відсутнє.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення про відмову у призначенні пенсії, позивача було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.05.2023 №0600-0211-8/54140.

Вважаючи відмову у призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІвизначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

У пункті 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII визначені різні підстави для зниження пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи залежно від зони радіоактивного забруднення, на території якої такі особа проживала/працювала.

Зокрема, пункт 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачає, що:

- потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абзац 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII;

- потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (абзац 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII).

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

Крім того, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Водночас частина 2 статті 55 Закону №796-XII містить застереження відповідно до якого пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Суть вказаного застереження полягає в тому, що у випадку, коли особою одночасно дотримано умови для зниження пенсійного віку по декількох підставах, така особа може реалізувати своє право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за однією з підстав.

Таким чином, частиною 2 статті 55 Закону №796-XII заборонено одночасне використання декількох підстав для зниження пенсійного віку та сумування загальної кількості років зниження пенсійного віку по декількох різних підстав для такого зниження, не дивлячись на те, що особою може бути одночасно дотримано визначенні в пункті 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умови для зниження пенсійного віку по декількох підставах.

До прикладу, у випадку коли документально підтверджується як факт проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3-х років, так і факт проживання цієї особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4-х років, така особа може скористатися правом на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку або лише, як особа, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, в межах максимальної величини зниження пенсійного віку за цією підставою - 6 років, або як особа, яка проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, в межах максимальної величини зниження пенсійного віку за цією підставою - 5 років. Скористатися одночасно двома пільгами та знизити пенсійний вік по двох підставах одночасно, тобто загалом на 11 років (6 років за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення + 5 років за проживання у зоні посиленого радіологічного контролю) особа не може, оскільки це прямо заборонено частиною 2 статті 55 Закону №796-XII.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 хоче реалізувати право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, яка постійно проживала у зоні у зоні посиленого радіологічного контролю, тобто хоче скористатися правом на зниження пенсійного віку лише за однією підставою, передбаченою статті 55 Закону №796-XII. У зв`язку з цим, суд відхиляє, як безпідставні, доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про порушення вимог частиною 2 статті 55 Закону №796-XII.

Водночас, в межах спірних правовідносин ОСОБА_1 вважає, що при реалізації права на призначення пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII він має право на зарахування до строку його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю періоду, протягом якого він проживав/працював в населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, що є зоною із вищим ступенем радіаційного забруднення.

Як свідчать матеріали справи, саме у зв`язку із не зарахуванням періоду проживання/роботи ОСОБА_1 в м. Коростень Житомирської області, яке відносить до зони гарантованого добровільного відселення, в строк його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області дійшло висновку про не дотримання позивачем умови для призначення пенсії на підставі абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII - умови проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, та як наслідок відмовило йому у призначенні пенсії.

Вирішуючи спірні правовідносини, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно правових норм абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю, набуває права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності у цієї особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності у цієї особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 4 років.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 до заяви про призначення йому пенсії додав наступні документи:

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 , видане 12.05.2009 Житомирською обласною державною адміністрацією, яке є дублікатом посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.02.1994;

- довідку виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу Коростенського району Житомирської області від 19.12.2022 №161, відповідно до якої він в період з 10.01.1990 по даний зареєстрований та постійно проживає в с. Ришавка Коростенського району Житомирської області, яке до 31.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідку Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2023 №733, відповідно до якої він в період з 27.10.1988 по 01.11.1988 та з 22.12.1988 по (дата зняття з реєстрації відсутня) був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідку Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод хімічного машинобудування» від 29.03.2023 №18, відповідно до якої він в період з 03.10.1988 по 04.01.1990 працював на Коростенському заводі ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції, який знаходився у м. Коростень Житомирської області, тобто в зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з статтею 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2 від 15.02.1994, взамін якого був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 12.05.2009, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501(далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 4 категорії, надає йому право користуватися пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ, в тому числі й пільгами щодо пенсійного забезпечення.

Водночас, як вже зазначалось судом, визначеними в абзаці 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання (робота) такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що наявне у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) є достатніми доказом для підтвердження наявності у нього необхідного для призначення пенсії строку проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4-х років.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає наступне.

Правовими норами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Пунктом 6 Порядку №501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 від 15.02.1994, взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 12.05.2009) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Зміст вказаної правової норми свідчить, що статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, із видачею при цьому посвідчення категорії 4, надається лише тим особам, які станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років.

Жодної іншої підстави для видачі особі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, окрім як у зв`язку з її проживанням/роботою на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше чотирьох років, законодавства не передбачає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4). Відтак, при видачі йому посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_2 від 15.02.1994, взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 12.05.2009, Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання ОСОБА_1 умови для надання йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років.

Вказане посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.05.2009 є чинним, правомірність та наявність підстав для видачі позивачу вказаного посвідчення відповідачами не оспорюється.

У зв`язку з цим, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_1 від 12.05.2009 є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01.01.1993 прожив на протязі не менше 4-х років у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області при прийнятті оскаржуваного рішення від 11.05.2023 №09 вказаних обстав не врахувало та не взяло до увагу факту наявності і позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, яке, як вище зазначено, надається особі лише у випадку її проживання/роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше чотирьох років.

Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виходило виключно з того, що долученою до заяви про призначення пенсії довідкою виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу Коростенського району Житомирської області від 19.12.2022 №161 підтверджується факт проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 лише протягом 2 років 11 місяців 22 днів.

З даного приводу суд зазначає, що згідно інформації, вказаної в довідці виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу Коростенського району Житомирської області від 19.12.2022 №161, ОСОБА_1 в період з 10.01.1990 по даний зареєстрований та постійно проживає в с. Ришавка Коростенського району Житомирської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Ришавка Коростенського району Житомирської області до 31.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, вищезазначена довідка від 19.12.2022 №161 дійсно підтверджує факт проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 лише протягом 2 років 11 місяців 22 днів (з 10.01.1190 по 01.01.1993).

Однак, звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що має право на зарахування до строку його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю періодів, протягом яких він проживав та працював в населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, яка є зоною із вищим ступенем радіаційного забруднення. У зв`язку із цим, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додавав довідку Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2023 №733, відповідно до якої він в період з 27.10.1988 по 01.11.1988 та з 22.12.1988 по (дата зняття з реєстрації відсутня) був зареєстрований та постійно проживав у м. Коростень Житомирської області, та довідку Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" від 29.03.2023 №18, відповідно до якої він в період з 03.10.1988 по 04.01.1990 працював на Коростенському заводі ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції, який знаходився у м. Коростень Житомирської області.

Період роботи позивача з 03.10.1988 по 04.01.1990 на Коростенському заводі ім.50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції (м. Коростень Житомирська область) підтверджується також записами з його трудової книжки серії НОМЕР_3 від 29.09.1988.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 місто Коростень Житомирської області до відносилось до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, зі змісту довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2023 №733 та довідки Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" від 29.03.2023 №18 вбачається, що в період з 26.04.1986 по 01.01.1993, який має значення при вирішення питання дотримання особою умови для призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ОСОБА_1 проживав/працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 1 року 3 місяців 2 днів (з 03.10.1988 по 04.01.1990).

Вирішуючи спірні правовідносини в частині можливості зарахування вказаного періоду проживання/роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до строку його проживання/роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю, суд враховує наступне.

Мета та основні завдання Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" направлені на соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах: пріоритету життя та здоров`я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; соціального захисту, охорони праці, використання світового досвіду організації роботи з цих питань.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що чинним законодавством України, в тому числі й Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не врегульовано питання можливості врахування при вирішенні питання про призначення пенсії на умовах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", періодів проживання та/або робити такої особи у населених пунктах, які відносяться до зони із вищим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, як то зона гарантованого добровільного відселення (3 зона), до строку проживання цієї особи в зоні з нижчим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, як то зона посиленого радіологічного контролю (4 зона), у випадку реалізації нею права на зниження пенсійного віку за підставою, що пов`язана з проживання в зоні посиленого радіологічного контролю - зоні з нижчим ступенем радіоактивного забруднення.

Приведені норми вказаного Закону, встановлюють право на пільгу щодо зменшення пенсійного віку осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи лише за ідеальних умов - проживання такими особами протягом певного часу лише в одній із названих зон. При цьому, приведені норми Закону не врегульовують питання, коли має місце проживання таких осіб в різних зонах радіоактивного ураження.

Суд вважає, що наявність такої прогалини в національному законодавстві не може позбавляти особу права на соціальний захист, який у даних правовідносинах полягає у врахування періодів проживання та/або робити особи у населених пунктах, які відносяться до зони із вищим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, до строку проживання цієї особи в зоні з нижчим ступенем радіоактивного ураження внаслідок Чорнобильської катастрофи, при реалізації пільги на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, що пов`язана з проживання в зоні з нижчим ступенем радіоактивного забруднення.

Частиною 6 статті 7 КАС України установлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Судом також враховується, що зона гарантованого добровільного відселення (третя категорія) є територією, яка зазнала значно більшого радіоактивного ураження та відповідного впливу на життя та здоров`я осіб, які там працювали або проживали ніж проживання у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія).

Відтак, суд приходить до висновку, що при призначенні особі пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, як такій що станом на 01.01.1993 не менше 4-х років прожила або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона), яка є менш ураженою в порівнянні із зоною гарантованого добровільного відселення, період проживання або роботи цієї особи у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) повинен бути безумовно зарахований до стажу проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (як зони меншого ураження).

При цьому, суд зазначає, що не зарахування відповідачами часу проживання/роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, до періоду його проживання/роботи у менш ураженій зоні, якою є зона посиленого радіологічного контролю, є таким, що не забезпечує дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям на досягнення яких спрямований Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином документи, надані ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_1 , довідка виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу Коростенського району Житомирської області від 19.12.2022 №161, довідка Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2023 №733, довідка Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" від 29.03.2023 №18, підтверджують дотримання позивачем умови для призначення пенсії на підставі абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме умови проживання/роботи на території зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що у позивача вказаний строк проживання становить 4 роки 2 місяці 24 дні та складається із: періоду його проживання в с. Ришавка Коростенського району Житомирської області (зона посиленого радіоекологічного контролю) з 10.01.1990 по 01.01.1993 (2 роки 11 місяців 22 дні) та періоду його проживання/роботи в м. Коростень Житомирської області (зона гарантованого добровільного відселення) з 03.10.1988 по 04.01.1990 (1 рік 3 місяці 2 дні), який, як вище зазначено судом, є періодом проживання/роботи в зоні більшого ураження радіаційним впливом, а тому підлягає зарахуванню до зони меншого ураження.

З огляду на зазначене суд вважає, що відповідачем було зроблено хибний висновок про відсутність у позивача необхідного строку проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.05.2023 №09 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Абзац 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачає, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 2 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Доказів проживання/роботи ОСОБА_1 в період з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні посиленого радіоекологічного контролю матеріали справи не містять, а тому початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 2 роки до нього не застосовується.

Відтак, для вирішення питання щодо величини зниження пенсійного віку, на яку позивач має право, суду необхідно встановити загальний строк його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Згідно інформації, вказаної в довідці виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу Коростенського району Житомирської області від 19.12.2022 №161, загальний період проживання ОСОБА_1 в с. Ришавка Коростенського району Житомирської області, яке належить до зона посиленого радіоекологічного контролю, становить понад 24 роки (з 10.01.1990 по 31.12.2014).

Такий загальний строк проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю надає позивачу право на зниження пенсійного віку на 5 років (на максимальну величину, передбачену абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII для осіб, які постійно проживають чи постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю).

Крім того, абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII необхідний страховий стаж особи повинен становити не менше 25-ти років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в оскаржуваному рішенні від 11.04.2023 №09, страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 11 місяців 26 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (04.05.2023) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 55-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони посиленого радіологічного контролю для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років позивач звернувся протягом трьох місяців з дня досягнення ним 55-річного пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.05.2023 №09 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 з 20.02.2023 (дата, наступна за днем досягнення ним пенсійного віку) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, адже оскаржуване рішення приймалось іншим територіальним органом пенсійного фонду, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 1073,60 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 22.08.2023 №66796439.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч. 1 та ч. 3 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволення заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн належить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у повному розмірі.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м.Черкаси, 18001; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.05.2023 №09 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 з 20.02.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович