Справа № 420/6829/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6829/24

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 21.05.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити пенсі дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Інституту Військово-Морських Сил НУ «ОМА», в якому просив суд:

- визнати бездіяльність відповідача відносно непроведення компенсації втрати частини доходу - грошового забезпечення за період з 02.08.2020р. по 28.08.2020р. у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 28.08.2020р. по 30.10.2023р. протиправною;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу - грошового забезпечення за період з 02.08.2020р. по 28.08.2020р., у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 28.08.2020р. по 30.10.2023р.;

- визнати бездіяльність відповідача відносно непроведення компенсації втрати частини доходу - індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018р. по 28.08.2020р., у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 01.12.2018р. по 22.12.2023р. протиправною;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу - індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018р. по 28.08.2020р., у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 01.12.2018р. по 22.12.2023р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі судових рішень від 23.02.2023р. у справі №420/12831/22 та від 09.06.2023р. у справі №420/16700/22 ОСОБА_1 було виплачено грошове забезпечення та індексацію його грошового забезпечення у загальному розмірі - 96190,80 грн. Як наслідок, враховуючи тривалу невиплату частини грошового забезпечення, у тому числі індексації, що сталась з вини відповідача, позивач наголошує, що має право на компенсацію втрати частини доходів на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо непроведення компенсації втрати частини доходу - грошового забезпечення позивача за період з 02.08.2020р. по 28.08.2020р. у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 28.08.2020р. по 30.10.2023р. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу - грошового забезпечення за період з 02.08.2020р. по 28.08.2020р., у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 28.08.2020р. по 30.10.2023р. Визнано протиправними дії відповідача стосовно непроведення компенсації втрати частини доходу - індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2018р. по 28.08.2020р., у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 01.12.2018р. по 22.12.2023р. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу - індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018р. по 28.08.2020р., у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 01.12.2018р. по 22.12.2023р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 20.06.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2024р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

04.07.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача і призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач капітан 2 рангу ОСОБА_1 проходив військову службу у Інституті Військово-Морських Сил НУ «ОМА».

Згідно з наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.06.2020р. №174 позивача звільнено з військової служби у запас «у зв`язку із закінченням строку контракту».

Відповідно до наказу Інституту Військово-Морських Сил НУ «ОМА» (по стройовій частині) від 08.07.2020р №131 ОСОБА_1 було відправлено у щорічну основну відпустку з 09.07.2020р. по 02.08.2020р. включно, з подальшим виключенням із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При цьому, відповідачем було виключено позивача зі списків особового складу передчасно, до проведення повного розрахунку.

23.11.2021р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/6964/21 зобов`язано відповідача внести зміни до наказу Начальника Інституту Військово-Морських Сил НУ «ОМА» (по стройовій частині) від 08.07.2020р. №131 стосовно виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил НУ «ОМА» 28.08.2020р.

Далі, на виконання даного рішення відповідач видав наказ від 29.07.2021р. №204.

23.02.2023р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/12831/22 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 02.08.2020р. по 28.08.2020р. включно з урахуванням абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На виконання зазначеного судового рішення Відповідачем 30.10.2023р. було виплачено позивачу 24 203,73 грн.

09.06.2023р. постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №420/16700/22 рішення суду від 03.02.2023р. змінено з підстав, зазначених у даній постанові, шляхом викладення окремих абзаців його резолютивної частини в іншій редакції. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018р. по 28.08.2020р. включно відповідно до вимог абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078). Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил НУ «ОМА» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018р. по 28.08.2020р. із застосуванням березня 2018р., як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078), з урахуванням раніше виплачених сум індексації. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2023р. було залишено без змін.

22.01.2024р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про компенсацію втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням термінів його виплати, однак листом від 14.02.2024р. №1056/460/371 йому було відмовлено у її задоволенні.

Позивач, вважаючи, що відповідачем порушено строки виплати суми зобов`язань, звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-III та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159).

Як передбачено у ст.ст.1 та 2 Закону №2050-III, підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або ж уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п.2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата), у тому числі суми індексації грошових доходів громадян.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - пенсійним органом) добровільно або ж на виконання судового рішення.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.09.2019р. у справі №522/9778/16-а та від 15.08.2019р. у справі №674/24/17, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019р. у справі №759/9631/17.

У силу вимог ст.3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку №159.

Так, згідно з п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (п.5 Порядку №159).

Разом із тим, правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Слід також зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Такі кошти спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст.1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.03.2023р. у справі №120/9475/21-а, від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19, від 13.01.2020р. у справі №803/203/17 та від 22.06.2018р. у справі №810/1092/17, які також враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення, адже вона виплачується у разі порушення строків виплати доходу (грошового забезпечення), а не виконання судового рішення. Оскільки, вказані кошти нараховані в результаті перерахунку грошового забезпечення та відновлення прав ОСОБА_1 , порушених при виплаті грошового забезпечення у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-III.

Доводи ж апелянта про безпідставність нарахування зазначеної вище компенсації на індексацію грошового забезпечення колегія суддів відхиляє, оскільки остання входить до складу грошового забезпечення, має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів та послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 27.03.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко