Справа № 260/3213/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3213/24 пров. № А/857/17410/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Плехановою З.Б. в поряду письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Львівській області, ГУ ПФУ у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ПФУ у Львівській області №42 від 17.04.2024 про відмову у перерахунку йому пенсії та зобов`язати ГУ ПФУ у Закарпатській області зарахувати до стажу його державної служби його службу в Радянській армії (з 04.05.1978 по 11.05.1980рр.), а також періоди його роботи в Міжгірському райвиконкомі (з 11.08.1986 по 16.12.1986, з 16.12.1986 по 01.06.1992), в Міжгірській районній раді народних депутатів (з 01.06.1992 по 23.12.1992) та в Міжгірському районному центрі зайнятості (з 05.01.1993 по 01.01.1997, з 01.01.1997 по 01.03.2001, з 01.03.2001 по 01.05.2002, з 01.05.2002 по 02.03.2015), а також перевести його на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ) згідно його заяви від 09.04.2024, обчисливши таку пенсію з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №01-15/434 від 08.04.2024, виданої Управлінням соціального захисту населення Хустської РДА.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення та зобов`язано ГУ ПФУ у Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, п.10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII) з 09.04.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посада заступника директора Міжгірської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості, яка зазначена в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.04.2024 за №01-15/434, виданої Управлінням соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації, не прирівняна до посад відповідно до Наказу 750.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 09.04.2024 позивач подав до ГУ ПФУ у Закарпатській області заяву зареєстровану за номером №661 про переведення з пенсії по віку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

До заяви позивач долучив серед іншого, видану Управлінням соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.04.2024 за №01-15/434

Дана заява за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Львівській області №42 від 17.04.2024 позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач досяг необхідного пенсійного віку та має стаж на посаді державної служби 20 років, працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а відтак набув право на пенсію державного службовця за віком на підставі ст.37 Закону №3723-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині обґрунтовані. У свою чергу вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Закарпатській області обчислити пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ та п.12 розділу ХІ Закону №889-VIII з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.04.2024 за №01-15/434 є передчасними оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, що ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Закарпатській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 його службу в Радянській армії (з 04.05.1978 по 11.05.1980рр.), а також періоди його роботи в Міжгірському райвиконкомі (з 11.08.1986 по 16.12.1986рр., з 16.12.1986 по 01.06.1992рр.), в Міжгірській районній раді народних депутатів (з 01.06.1992 по 23.12.1992рр.) суд зазначив, що оспорюване рішення не містить жодних відомостей щодо розгляду ГУ ПФУ у Львівській області питання можливості зарахування такого до стажу державної служби, як і не містить обґрунтування причин неможливості зарахування такого. Суд дійшов висновку, що питання можливості зарахування періодів до страхового стажу та їх достатності в першу чергу повинно вирішуватися органом Пенсійного фонду України, як уповноваженим на призначення пенсії державним органом, а суд в свою чергу здійснює виключно перевірку правомірності рішень такого на дотримання вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначаються Законом №889-VІІІ, який набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до ст.90 Закону №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, передбачені розділом ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ.

Відповідно до п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно п.10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом №889-VІІІ), право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ та мають передбачені ч.9 ст.37 Закону №3723-ХІІ страховий стаж і стаж державної служби.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1977 позивач : 05.01.1993 прийнятий на посаду заступника директора Міжгірського районного центру зайнятості (Наказ №1-к від 05.01.1993); 07.07.1994 прийняв присягу державного службовця (Протокол №4 від 07.07.1994); 08.07.1994 присвоєний 11 ранг державного службовця (Наказ №87 від 08.07.1994); 01.01.1997 переведений на посаду заступника директора - начальника відділу організації зайнятості населення та соціальних гарантій Міжгірського районного центру зайнятості (Наказ №200-к від 31.12.1996); 01.03.2001 - у зв`язку з реорганізацією Закарпатського обласного центру зайнятості переведений на посаду заступника директора - начальника відділу по наданню послуг роботодавцям та взаємодії з соціальними партнерами (Наказ №32-к від 12.03.2000); 01.05.2002 призначений за переведенням заступником директора Міжгірського районного центру зайнятості ( аказ №65-к від 29.04.2002); 02.03.2015 проходження державної служби припинено у зв`язку із втратою чинності Розпорядження КМУ від 04.06.1994 за №410-р про віднесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців, набрання чинності наказу Мінсоцполітики України від 16.12.2024 за №1043 "Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості , наказу Державного центру зайнятості від 19.02.2015 за №20" Про зміни в організації праці, істотних умов праці в державній службі зайнятості та наказу Закарпатського обласного центру зайнятості від 27.02.2015 за №27 "Про структуру Закарпатського обласної служби зайнятості" (наказ №29-к від 02.03.2015). Продовжує роботу за його згодою на посаді заступника директора цього ж центру зайнятості. 20.02.2023 - звільнений з посади заступника ( Наказ №76-к); 01.11.23 - прийнятий на посаду інженера з охорони праці в ТОВ "Міжгірський лісокомбінат".

Відповідно до довідки Закарпатського обласного центру зайнятості №674-11 від 24.05.2022, виданої ОСОБА_1 про те, що він працює у Міжгірській районній філії Закарпатського обласного центру зайнятості на посаді заступника директора - начальника відділу надання соціальних послуг з 05.01.1993 видно, що його загальний трудовий стаж станом на 23.05.2022 становить 44 роки 04 місяці 07 днів. З них стаж роботи на посадах прирівняних до посад державних службовців 30 років 06 місяців 16 днів, стаж розрахований станом на 01.03.2015. З 02.03.2015 працівниками Закарпатського обласного центру зайнятості втрачено статус державних службовців. ОСОБА_1 продовжує працювати в Міжгірській районній філії Закарпатського обласного центру зайнятості з 02.03.2015 по теперішній час на вищезазначеній посаді . Станом на 23.05.2022 стаж роботи в державній службі зайнятості та на посадах прирівняних до посад державних службовців складає 37 років 09 місяців 10 днів.

Згідно Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №01-15/434 від 08.04.2024, виданої Управлінням соціального захисту населення Хустської РДА, видно, що позивач працював у Міжгірській районній філії Закарпатського обласного центру зайнятості на посаді заступника директора з 07.07.1994 по 02.03.2015. Заробітна плата станом на 08.04.2024 становила: посадовий оклад - 20567,00 грн, надбавка за ранг (5 ранг) - 500,00 грн., надбавка за вислугу років (30%) (за стаж державної служби 20 років 07 місяців 26 днів - 6179,10 грн., усього - 27246,10 грн.

При цьому, як встановлено судом, на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 16 від 15.01.2020 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №15 від 18.01.2017 та наказу Міністерства соціальної політики № 750 від 10.05.2017 Про затвердження Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також найменування (відсутності) їхніх посад за квітень місяць 2024

Пенсійний орган відмовив у переведенні позивача на пенсію державного службовця, з огляду на те, що зазначена посада в довідці заступник директора (яка не відноситься до посад державної служби) не прирівнена до посад відповідно до наказу Міністерства соціальної політики №750 .

Судом першої інстанції вірно зазначено, що пунктом 3 Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №750 від 10.05.2017 визначено, що у разі ліквідації державного органу без правонаступника або якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби, довідки для призначення пенсії видають: - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення) рад особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 7 даного Порядку, у разі відсутності або перейменування (відсутності) у державному органі посади, що була останньою, яку особа займала на державній службі, її посада визначається цим органом згідно з додатком 1 до цього Порядку або за відповідною категорією, підкатегорією з урахуванням юрисдикції державного органу. У разі відсутності або перейменування в державному органі посади державної служби, що була останньою, яку особа займала на державній службі після 01 травня 2016 року, її посада визначається цим органом згідно з додатком 1 до цього Порядку або за відповідною категорією, підкатегорією з урахуванням юрисдикції державного органу.

При цьому, судом вірно враховано, що згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 06.09.1977 у період з 07.07.1994 по 02.03.2015 він працював в Міжгірському районному центрі зайнятості на посаді заступника директора (прийнято присягу та присвоєно 11 ранг державного службовця).

Таким чином, позивач досяг необхідного пенсійного віку та має стаж на посаді державної служби 20 років, працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому набув право на пенсію державного службовця за віком на підставі ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення даного позову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області залишити без задоволення, а Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року по справі №260/3213/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук