Справа № 717/392/25
Суддя: Кудиба З. І.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 717/392/25
Номер провадження2-а/717/13/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Кудиби З. І.,

з участю секретаря судового засідання: Житарюк А. С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2025 року адвокат Боднарюк В. І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просить:

- поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови N 85 від 14 січня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 210-1 КУпАП, яку він отримав лише 10 лютого 2025 року;

- визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 85 від 14 січня 2025 року, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , за якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.;

- адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам статті 160 КАС України, а також визнання судом причин пропуску строків звернення до суду неповажними.

На виконання вимог вищезгаданої ухвали позивач подав заяву про усунення недоліків адміністративного позову

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено її розгляд на 11 березня 2025 року за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано із ІНФОРМАЦІЯ_2 копії усіх матеріалів адміністративної справи, за якими притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

6 березня 2025 року відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

7 березня 2025 року відповідач долучив до матеріалів адміністративної справи копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

11 березня 2025 року розгляд справи не відбувся через хворобу головуючої судді (з 10 по 28 березня 2025 року головуюча суддя перебувала на лікарняному).

Розгляд справи було перепризначено на 1 квітня 2025 року на 9 год 00 хв. В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача 1 квітня 2025 року подав суду клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, проте в подальшому того ж дня подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Крім того, представником позивача 1 квітня 2025 року надано суду додаткові письмові пояснення, в яких він підтримав позовні вимоги та просив задовільнити їх в повному обсязі.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 85 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 статті 210-1 КУпАП за неоновлення ним своїх персональних даних протягом 60 днів з дня прийняття Президентом України Указу про оголошення мобілізації. ОСОБА_1 вважає, що такий його обов`язок щодо оновлення даних виник лише з 18 травня 2024 року, проте його притягнено до відповідальності за неоновлення його даних в 60-денний строк з моменту прийняття указу Президента «Про оголошення мобілізації» від 24 лютого 2022 року N 65/2022. Президентом більше не оголошувалась мобілізація. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 статті 210-1 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 наголошує, що перебував на військовій службі в ЗСУ на посаді солдата у військовій частині НОМЕР_1 з 22 квітня 2024 року, а тому всі його військово-облікові дані відомі відповідачу.

Представниця відповідача у поданому нею відзиві стверджує, що позивач в порушення вимог чинного законодавства в сфері оборони не оновив свої дані, хоча був військовозобов`язаним та перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив відповідне правопорушення. Звертає увагу суду, що в протоколі про адміністративне правопорушення № 85 від 14 січня 2025 року, складеного стосовно позивача, вірно вказано суть вчиненого правопорушення, а саме неоновлення ОСОБА_1 військово-облікових даних протягом 60 днів відповідно до Закону України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року (тобто у період з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року). Крім того, відповідач сам не міг оновити дані ОСОБА_1 без його звернення, оскільки відсутні відповідні державні реєстри з номерами мобільних телефонів та відомості щодо фактичного місця проживання позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу № 85 від 14 січня 2025 року, складеного інструктором відділення рекрутингу та комплектування ОСОБА_3 , 14 січня 2025 року о 10 год 30 хв до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції доставлений громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому встановлено, що даний громадянин не уточнив військово-облікові дані протягом 60 днів відповідно до Закону України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року (тобто у період з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року).

27 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 85 про накладення на позивача адміністративного стягнення за неоновлення ОСОБА_1 своїх персональних даних за ч. 3 статті 210-1 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , у визначений законом 60-денний строк з дня набрання чинності указу Президента про оголошення мобілізації не уточнив персональні дані, а саме дані про місце проживання та номер телефону, адресу електронної пошти (за наявності), чим порушив законодавство про оборону, у підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тобто вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, що мало наслідком накладення на позивача штрафу в розмірі 17 000 грн..

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно достатті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У силу вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Абзацом 6 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі компектуванні та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження або у Дністровськогому РТЦК СП.

Зазначена норма Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що встановлює такий обов`язок, набула чинності 18 травня 2024 року згідно з положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX.

Указом ПрезидентаУкраїни № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено загальну мобілізацію. Верховною Радою України, відповідно до Закону України від 03.03.2022 № 2105-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію", затверджено зазначений Указ Президента України, постановлено, що цей Закон набирає чинності і застосовується з дня фактичного початку воєнних дій у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, розпочатої 24 лютого 2022 року.

Станом на 24 лютого 2022 року ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не передбачала обов`язку інших військовозобов`язаних протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, уточнювати свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи наведене вище, а також беручи до уваги, що указ Президента України про оголошення мобілізації набрав чинності 24 лютого 2022 року, а після внесення змін до абз. 6 ч. 3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" постановлялися укази Президента України про продовження строку проведення загальної мобілізації, а не оголошення мобілізації, суд уважає, що вимоги абз. 6 ч. 3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" позивач не порушив.

Водночас, суд зауважує, що положеннями п. 1 ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18 травня 2024 року, визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 03 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Однак, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, обставини щодо можливого порушення вказаного нормативного акту не встановлювалися, посилання на нього в оскаржуваній постанові відсутнє.

Крім того, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що їх зміст суттєво відрізняється між собою.

При цьому суд чи інший орган, який притягує особу до адміністративної відповідальності, не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, оцінивши та дослідивши докази у їх сукупності, приходить до переконання про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, за таких обставин, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною, оскільки відповідачем не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим зазначена постанова підлягає скасуванню. У зв`язку з цим, суд вважає, що згідно приписів вищенаведеної норми, виникає необхідність закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн, з урахування того, що позов подано через Електронний суд.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 звернула увагу, що відповідно до положень статей 3, 5Закону України «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про скасування адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду цей закон не передбачає.

Керуючись ст. ст. 241-246, 286, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовільнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 85 від 14 січня 2025 року, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , за якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., провадження у справі закрити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 суму судовий збір, сплачений позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 484,48 грн

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду складено 1 квітня 2025 року.

Учасники справи, їх місцезнаходження та інші дані:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ відсутній.

Суддя: Кудиба З. І.