Справа № 545/922/25
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/922/25
Провадження № 2-а/545/22/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 року суддя Полтавський районний суд Полтавської області Потетій А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Старший лейтенант поліції Видашенко Андрій Вікторович Управління патрульної поліції в Полтавській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава", про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від20.02.2024, винесеної інспектором 2 взводу № 2 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Видашенко А.В., позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Вважає постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки при зупинці працівниками поліції позивачем останнім було надано усі документи, у тому числі схему та розклад руху. На підставі вищевикладеного, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач та його представник до суду не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Так, з відзиву вбачається, що думка правопорушника та незгода його з притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, гр. ОСОБА_1 допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 20.02.2024 року , в м. Полтава, площа Слави, 1, керував транспортним засобом РУТА 25, номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та не мав при собі схеми маршруту та розкладу руху погоджених відповідним підрозділом Національної поліції, чим порушив п. 1.4 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 278 від 07.05.2010р. та вимоги 2.1 (г) ПДР України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001 р.

Що стосується порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 2.1. (а, б, ґ) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.1 (г) передбачено, що водій маршрутних транспортних засобів, повиннні мати при собі схему маршруту та розклад руху.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР

Крім того п. 1.3 Наказу № 278 від 07.05.2010р Міністерства транспорту та зв`язку України автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху;

Відповідно до п.1.4 вище зазначеного Наказу схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.

Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 1. ст. 126 КУпАП: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі схеми маршруту та розкладу руху погоджених відповідним підрозділом Національної поліції.

Враховуючи вказані вище норми законодавства, відносно водія було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4114364 від 20.02.2025 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Що стосується погодження схеми маршруту та розкладу руху.

Відповідно до Закону України про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно ст. 39 Закону України про автомобільний транспорт водій автобуса повинен мати при собі: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

Окрім того, п. 47 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ № 179 від 18.02.1997 р. встановлено, що автомобільний перевізник проводить стажування водіїв перед переведенням його на новий маршрут або на відмінну модель автобуса, видає паспорт маршруту із зазначенням схеми маршруту, графіка руху автобуса, графіка роботи та відпочинку водіїв.

Відповідно до розділу 1 пункту 10 державний контроль за дотриманням Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту покладається на Укртрансбезпеку, Національну поліцію та органи Держпродспоживслужби.

В свою чергу Наказом № 278 від 07.05.2010р Міністерства транспорту та зв`язку України встановлено вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Перевізник - юридична або фізична особа, яка на підставі одержаної ліцензії надає послуги з перевезення пасажирів автобусами.

Відповідно до п. 1.3 автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Згідно п. 1.5 Наказу процедури, пов`язані з погодженням та затвердженням паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, здійснюються безоплатно.

Пунктом 2.1 Наказу передбачено, що Паспорт маршруту включає:

- схему маршруту;

-характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності);

-копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

-графік режиму праці та відпочинку водіїв;

-таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень)...

У паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.

Пунктом 2.12 передбачено, що паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) погоджується уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Слід зазначити, що товариство з обмеженою відповідальністю «Євробус Полтава» з метою погодження схеми маршруту та розкладу руху до підрозділу Національної поліції не звертались а ні в 2024 році, а ні в 2025 році.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 , який перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Євробус Полтава» 20.02.2025 керуючи транспортним засобом РУТА 25, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів та не мав при собі схеми маршруту та розкладу руху погоджених відповідним підрозділом Національної поліції.

Позовною вимогою є визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, що тягне за собою скасування такої постанови додатково до відзиву додається відео з системи «Безпечна Полтавщина», котрі підтверджують, що позивач дійсно керував транспортним засобом та перевозив пасажирів.

Вище наведе підтверджує, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор дійшов вірного висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення.

Що стосується належності доказів по справі.

Відповідно до Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції № 4/1 від 05.01.2016 року, поліцейський поліції відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби здійснює: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення патрульної публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійне виявлення правопорушення під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, ввраховуючи вище зазначене, інспектору було достатньо наявних доказів, щоб прийняти рішення по справі. Також слід зауважити, що дані докази є допустимими та належними, оскільки зібрані без порушень норм чинного законодавства.

Що стосується процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Інспектором було дотримано порядок розгляду справи, передбачений ст. 279 КУпАП.

На місці розгляду справи водія було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується матеріалами відео фіксації з нагрудної камери інспектора, однак від позивача жодних заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Відтак, виносячи постанову, інспектор законно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та дотримався всіх передбачених чинним законодавством процедур розгляду справи про адміністративне правопорушення, не порушив жодних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та своїми діями під час розгляду справи сприяв реалізації прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності в повній мірі.

Щодо стягнення 2000 грн. на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Так, витрати в сумі 2000 грн. за надання адвокатських послуг, щодо скасування постанови якою накладено стягнення у сумі 425 грн. не охоплюється поняттями обґрунтованості, та пропорційності щодо предмета спору.

Крім цього необхідно врахувати складність справи, а саме те, що справа про скасування постанови про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у розумінні ст. 286 КАС, відноситься до категорії справ незначної складності.

При вирішенні питання про визначення розміру судових витрат на правову допомогу, необхідно брати до увагу практику Європейського суду з прав людини. Прикладом цього є ухвала Вищого Господарського Суду України по справі № 910/17635/15, у якій суд посилається на п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Європейський суд з прав людини при розгляді зазначених справ зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Використовуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, при розгляді справи № 910/17635/15, Вищий Господарський Суд України зазначив, що при вирішенні питання необхідно враховувати принципи спів розмірності та розумності судових витрат, складність справи.

Враховуючи вище викладене слід зауважити, оскарження елементарної постанови, не відповідає принципу спів розмірності та розумності, щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду в постанові суду від 18.09.2023 року, справа №615/280/23 зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Представник позивача не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18

Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі № 638/4850/18 колегія зазначає наступне: «Дослідивши поданий розрахунок наданих послуг у сфері права від 04.06.2018 р., суд апеляційної інстанції встановив, що в цьому розрахунку в порушення вимог ч. 4 ст. 134 КАС України не деталізовано: які саме консультації та, яка саме судова практика аналізувалася адвокатом 06.04.2018 р. протягом 4 годин на суму 8000 гривень; яку саме судову практику шукали із написанням адміністративного позову до Дзержинського районного суду м. Харкова три помічника адвоката 12.04.2018 р. протягом 8 годин на суму 16000 гривень; чим обґрунтована вартість 4000 гривні участі помічника адвоката в судовому засіданні 04.06.2018 р.

Із врахуванням вищевикладених обставин, оскільки у поданих документах не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг у сфері права із посиланням на первинні документи, розмір витрат, які клієнт сплатив своєму адвокату не підтверджується належними та допустимими доказами, а заявлений розмір витрат є не спів розмірним із предметом позову, позовна вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката є такою, що не підлягає до задоволення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90073897) вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, надано належні та допустимі докази для доведення наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення. В свою чергу позивач до позовної заяви не додає жодних доказів якими позивач керувався при написанні позовної заяви та які б свідчили про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Зважаючи на те, що сторони висловили свою позицію, до суду не з`явились надавши відповідні заяви. суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

На підставі викладеного суд вирішив провести розгляд справи у письмовому провадженні відповідно до вимог ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до такого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, то стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Судом встановлено, що 20.02.2024 року , в м. Полтава, площа Слави, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом РУТА 25, номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та не мав при собі схеми маршруту та розкладу руху погоджених відповідним підрозділом Національної поліції, чим порушив п. 1.4 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 278 від 07.05.2010р. та вимоги 2.1 (г) ПДР України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001 р.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, па основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».

Пунктом 2.1. (а, б, ґ) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.1 (г) передбачено, що водій маршрутних транспортних засобів, повинні мати при собі схему маршруту та розклад руху.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР

Крім того п. 1.3 Наказу № 278 від 07.05.2010р Міністерства транспорту та зв`язку України автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху;

Відповідно до п.1.4 вище зазначеного Наказу схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.

Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 1. ст. 126 КУпАП: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі схеми маршруту та розкладу руху погоджених відповідним підрозділом Національної поліції.

Враховуючи вказані вище норми законодавства, відносно водія було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4114364 від 20.02.2025 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Відповідно до Закону України про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно ст. 39 Закону України про автомобільний транспорт водій автобуса повинен мати при собі: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

Окрім того, п. 47 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ № 179 від 18.02.1997 р. встановлено, що автомобільний перевізник проводить стажування водіїв перед переведенням його на новий маршрут або на відмінну модель автобуса, видає паспорт маршруту із зазначенням схеми маршруту, графіка руху автобуса, графіка роботи та відпочинку водіїв.

Відповідно до розділу 1 пункту 10 державний контроль за дотриманням Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту покладається на Укртрансбезпеку, Національну поліцію та органи Держпродспоживслужби.

В свою чергу Наказом № 278 від 07.05.2010р Міністерства транспорту та зв`язку України встановлено вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Перевізник - юридична або фізична особа, яка на підставі одержаної ліцензії надає послуги з перевезення пасажирів автобусами.

Відповідно до п. 1.3 автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Згідно п. 1.5 Наказу процедури, пов`язані з погодженням та затвердженням паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, здійснюються безоплатно.

Пунктом 2.1 Наказу передбачено, що Паспорт маршруту включає:

- схему маршруту;

-характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності);

-копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

-графік режиму праці та відпочинку водіїв;

-таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень)...

У паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.

Пунктом 2.12 передбачено, що паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) погоджується уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Слід зазначити, що товариство з обмеженою відповідальністю «Євробус Полтава» з метою погодження схеми маршруту та розкладу руху до підрозділу Національної поліції не звертались а ні в 2024 році, а ні в 2025 році.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 , який перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Євробус Полтава» 20.02.2025 керуючи транспортним засобом РУТА 25, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів та не мав при собі схеми маршруту та розкладу руху погоджених відповідним підрозділом Національної поліції, що також чітко вбачається з відеозапису, згідно якого поліцейський під час спілкування з позивачем ОСОБА_1 чітко попрохав надати схему маршруту та розклад руху, проте позивач після телефонного дзвінка зазначив, що документів немає.

На відео зафіксовано, що позивач факту порушення не заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У матеріалах справи міститься копія постанови, де в п. 7 зазначено «Додається відео з реєстратора та бодікамери 470231».

Таким чином, дотримано всі вимоги чинного законодавства та в постанові міститься посилання на відеозаписи як на додаток до постанови.

Постанову винесено згідно ст. 258, 278, 279, 280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. На місці особі було роз`яснено в чому саме полягає порушення ним ПДР. Після розгляду справи позивача було ознайомлено зі змістом винесеної відносно нього постанови вголос, яку він отримав на місці розгляду справи та поставив підпис у графі 9

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90073897) вказала, що визначений статтею 7 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вважає виправданим.

Отже, доводи позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані дослідженими доказами.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскаржувана постанова є законною, так як прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 241, 243-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4114364 від 20 лютого 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Г. Потетій