Справа № 640/21726/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати позивачу суми індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2008 року щодо позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на день звільнення він отримав грошове забезпечення не у повному обсязі, оскільки за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не виплачено індексацію грошового забезпечення із встановленням базового місяця січень 2008 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що неодноразово звертався до відповідача із заявою про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення, однак відповіді надано не було. Стверджує, що 22.03.2024 на адресу суду першої інстанції направив клопотання, у якому просив суд приєднати до матеріалів справи відповідь Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.

Апелянт вважає, що має право на проведення індексації його грошових доходів за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виходячи з базового місця січня 2008 року, із посиланням на постанову Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №200/4082/22. Стверджує, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024 та від 16.01.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від представника відповідача 08.10.2024 до суду надійшов відзив, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника організаційно-штатного управління - заступника начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування.

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 31.01.2019 №21 позивача, звільненого наказом МОУ (по особовому складу) від 10.01.2019 №9 у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 31.01.2019 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Виплачено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 75% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до особистого внеску в загальний результат служби в розмірі 35% посадового окладу, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 20% до посадового окладу за період з 01 по 31.01.2019. Виплачено грошову компенсацію за 45 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік, одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням за 41 календарний рік у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи, а також для повного та об`єктивного розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом витребувано у ОСОБА_1 додаткові докази у справі, а саме: копії заяв від 29.09.2022 року та від 26.10.2022 про нарахування та виплату суми індексації його грошового забезпечення, які подавалися відповідачу; відповідь Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на подані ним заяви.

На виконання вимог ухвали суду позивачем 20.03.2025 надано до суду клопотання, до якого додано відповідь Фінансового управління Генерального штабу України. Позивач повідомив, що заяви від 29.09.2022 року та від 26.10.2022 про нарахування та виплату суми індексації його грошового забезпечення були оформлені в одному екземплярі і направлені відповідачу.

Так, із листа від 05.03.2024 №303/661 вбачається, що відповідач повідомив позивача, що Фінансове управління немає можливості надати інформацію щодо нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по день виключення зі списків особового складу військової частини включно, оскільки інформація про проведені військовослужбовцям виплати по 31 грудня 2021 року у Фінансовому управлінні відсутні. Довідково: відповідно до переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.08.2019 №474, Картки особистих рахунків на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України та органів військового управління (установ), які враховані на фінансове забезпечення до Фінансового управління, по 31 грудня 2021 року встановленим порядком передано на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (а.с.82).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу суми індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку, що не встановлено порушення прав позивача в частині ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з огляду на відсутність в матеріалах справи жодних доказів, якими б підтверджувалося нездійснення відповідачем такого нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за спірний період. В свою чергу, відсутність таких доказів унеможливлює встановлення судом обставин, які є предметом позову. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звернення позивача до ФУ Генштабу ЗСУ з відповідними запитами щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за спірний період.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини третю, п`яту та шосту статті 55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При цьому, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Так, відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Колегія суддів наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд апеляційної інстанції встановив, що із відповіді-листа Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 05.03.2024 №505/661 неможливо встановити чи проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2008 року.

Позивачу у вказаному листі лише повідомлено, що картки особистих рахунків на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України та органів військового управління (установ), які враховані на фінансове забезпечення до Фінансового управління по 31 грудня 2021 року встановленим порядком передано на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які запити позивача до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якому останній просив надати архівну довідку про грошове забезпечення (із зазначенням нарахованої індексації грошового забезпечення) за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 за час проходження військової служби.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок вчинення його дій (бездіяльності) та прийняття оскаржуваного рішення.

З урахуванням приписів статей другої, п`ятої, дев`ятої Кодексу адміністративного судочинства України, слід дійти висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення, за загальним правилом, має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Однією з умовою розгляду судом питання про визнання дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями або бездіяльністю.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 360/1193/17.

Однак, в даному випадку, ОСОБА_1 не довів факту порушення відповідачем його прав. Останнім не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати позивачу суми індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року.

Вище встановлені обставини не позбавляють позивача звернутися до суду з позовом після отримання доказів, які б підтверджували факт порушення прав позивача зі сторони відповідача, а саме нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за спірний період.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Згідно частини третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі №640/21726/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова