Справа № 320/12714/25
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

27 березня 2025 року м. Київ № 320/12714/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 29.01.2025 «Щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо позивача як таке, що не відповідає висновкам, викладеним у рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23;

- зобов`язати відповідача призначити з 24.12.2024 (з дня отримання подання про призначення пенсії №52121/125/62-2024 від 20.12.2024 та інших документів, необхідних для призначення пенсії від Головного управління Національної поліції у м. Києві), нарахувати та виплатити позивачу пільгову пенсію за вислугу років з урахуванням висновків, викладених в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Досліджуючи матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позовні вимоги у цій справі мотивовані невиконанням у повному обсязі відповідачем рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві та ГУ ПФУ в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у місті Києві, виражені в непідготовці та неподанні до Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві документів, що необхідні для призначення підполковнику поліції ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років та до стажу служби в поліції, період навчання з 09.08.1999 по 24.10.2003 у кількості 04 роки 02 місяці 16 днів у календарному обчисленні.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, пенсії за вислугу років період проходження ним служби на посадах підрозділів податкової міліції з 25.10.2003 по 27.11.2010 у загальні кількості 07 років 01 місяць 03 дні.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві здійснити перерахунок та зарахувати вислугу в пільговому обчисленні в загальній кількості 06 років 10 місяців 10 днів, здобуту ОСОБА_1 під час навчання у кількості 02 роки 01 місяць 08 днів, проходження служби на посадах підрозділів податкової міліції у кількості 03 роки 06 місяць 16 днів, проходження служби в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю у кількості 01 рік 02 місяці 19 днів, до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії та до стажу служби в поліції, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 02 квітня 1994 року), пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу служби в поліції який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та виплатити всі суми грошового забезпечення з урахуванням періоду проходження ним служби на посадах підрозділів податкової міліції з 25.10.2003 по 27.11.2010 у кількості 07 років 01 місяць 03 дні, пільгової вислуги років, сформованої за періоди його навчання та проходження служби в загальній кількості 06 років 10 місяців 10 днів, встановити і виплатити надбавку за вислугу років та перерахувати кількість днів його щорічної відпустки відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, зазначивши при цьому в поданні пільгову вислугу в загальній кількості 06 років 10 місяців 10 днів, загальну вислугу 29 років 04 місяці 24 дні.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 , прийнявши відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.

В означеному рішенні, серед іншого, суд виснував, що «…Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Саме календарна вислуга років не є визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років. Більше того, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення…

Таким чином, Закон №2262-XII як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи. Визначення у Законі №2262-XII вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги. Таким чином, передбачена Законом №2262-XII календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 17 - 1 Закону №2262-XII пільгові умови призначення пенсій відповідно до постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги.

Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII.

…На підставі викладеного суд приходить до висновку, що протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу зарахувати стаж не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправною, а тому суд вважає позовні вимоги про зарахування стажу є обґрунтованими…».

Позивач стверджує, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23 відповідач спірним рішенням від 29.01.2025 відмовив позивачу призначенні пенсії за вислугу років, оскільки визначена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років для призначення пенсії відсутня.

З тексту спірного рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 29.01.2025 вбачається про його прийняття на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23.

Отже, позовні вимоги у цій справі зводяться до оскарження рішення ГУ ПФУ в м. Києві, прийнятого на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23.

Так, відповідно до положень статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстр судових рішень 79973614) та від 27.03.2018 у справі №520/5980/17 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстр судових рішень 73043237).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених КАС України. Невиконання судового рішення відповідачем не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З аналізу предмета спору у цій справі суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме: рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23.

Суд зауважує, що саме неналежне виконання відповідачем рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 по справі №320/22470/23 зазначено позивачем в якості підстави цього позову, у зв`язку з чим такі твердження не можуть бути не взяті судом до уваги чи на власний розсуд розтлумачені як такі, що не пов`язані з виконанням цього судового рішення.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності відповідача, вчиненої або не вчиненої на виконання рішень суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судових рішень.

Заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішень суду, що набрали законної сили.

Відтак, у даній справі наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішень суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правовий висновок, як було вказано вище, викладений в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (реєстраційний судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 79973614).

Крім того, аналогічний підхід застосував Верховний Суд під час вирішення справ №170/167/17 (постанова від 16.12.2021), №400/822/20 (постанова від 31.01.2022), №233/3744/17 (постанова від 20.04.2022), №345/4045/16-а (постанова від 11.05.2022), №540/606/20 (постанова від 27.07.2022), №686/2636/17 (постанова від 27.07.2022), №620/4090/22 (постанова від 21.12.2022).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи наявність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.