Справа № 300/1921/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Справа № 300/1921/24 пров. № А/857/1145/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року (суддя Панікар І.В., м.Івано-Франківськ) -

ВСТАНОВИВ :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за харчування за весь період проходження військової служби, починаючи з 03.03.2022 до 12.04.2024, виходячи з середньої вартості харчування на добу одного військовослужбовця в цій військовій частині;

стягнути з відповідача на користь позивача 100000 гривень відшкодування моральної шкоди у зв`язку з допущеною протиправною бездіяльністю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує, що через релігійні переконання, під час військової служби не міг харчуватися в їдальнях для військовослужбовців, оскільки не вживає м`ясо, рибу, цибулю та часник, а також вегетаріанські продукти може вживати лише тоді, коли вони приготовані такими ж віруючим, які він. У зв`язку із цим шляхом подання рапорту просив здійснити виплату грошової компенсації за харчування за весь період проходження військової служби, проте, отримав відмову. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував доводи щодо: його релігійних переконань, які незалежно від обставин є незмінними, що важливо для його здоров`я та духовного розвитку; не врахував сукупність правових норм, які вказують, що у разі, якщо військова частина не може забезпечити харчування відповідно до релігійних переконань військовослужбовця вона повинна це забезпечити тощо.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що чинне законодавство не передбачає компенсації за недоотримане у воєнний час продовольче забезпечення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до змісту витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 03.03.2022 за №49 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 03.03.2022 (а.с.10).

Згідно змісту довідки Міжнародного товариства свідомості Крішни від 03.01.2024 №01/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2001 року і на даний час віруючий Міжнародного товариства свідомості Крішни. Відповідно до своїх релігійних переконань ОСОБА_1 дотримується принципу «ахімси» - відмова від будь-якого насилля над людьми та всіма живими істотами, не вживання м?яса, риби, яєць, цибулі та часнику. Вегетаріанські продукти він може вживати лише тоді, коли вони приготовані таким самим віруючим як він. Він не вживає жодні дурманні речовини та інтоксикації, включно з чаєм та кавою; не курить та дотримується целібату. Також, як віруючий Товариства свідомості Крішни, щодня з 5 до 7 години ранку він повторює Святі Імена Бога на вервиці та вголос (а.с.11).

22.01.2024 позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 з рапортом про здійснення виплати грошової компенсації за харчування за весь період проходження військової служби, починаючи з 03.03.2022 та в подальшому виплачувати її щомісячно (а.с.13-15).

За наслідками розгляду вказаного рапорту, в/ч НОМЕР_2 проінформувала заявника проте, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» (далі Постанова №426) не передбачена виплата грошової компенсації замість харчування у зв`язку із відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання (а.с.16-17).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ регулює Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 за призовом під час мобілізації, на особливий період і його призначено на посаду стрільця 10-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу (з охорони та оборони об`єкту № 66) НОМЕР_3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення), яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_4 (а.с.10).

В той же час, позивач виявив своє небажання харчуватися наданими в/ч НОМЕР_2 продуктами під час періоду проходження військової служби у зв`язку із відповідними релігійними переконаннями (а.с.13-15).

Згідно із статтею 47 «Про Збройні Сили України» військовослужбовці мають право на щоденне безкоштовне харчування, яке забезпечується Міністерством оборони України.

Наказ Міністерства оборони України від 29.04.2020 № 140 «Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування» регулює механізм організації харчування особового складу та штатних тварин у системі Міністерства оборони України при забезпеченні харчовими продуктами за Каталогом продуктів харчування (далі - Каталог).

Каталог затверджується наказом Міністерства оборони України.

Каталог застосовується органами військового управління, військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами навчальних закладів, установами та організаціями, закладами охорони здоров`я у Збройних Силах України, Державною спеціальною службою транспорту (далі - військові частини).

Відповідно до пункту 5 розділу І наказу № 140 Міністерства оборони України від 29.04.2020 «Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування» встановлено, що перелік категорій військовослужбовців та інших категорій осіб, які мають право на харчування за рахунок держави, під час організації харчування за Каталогом, наведено у примітках до норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426.

Пунктом 7 розділу І наказу № 140 вказано, що за неможливості організувати харчування гарячою їжею з використанням Каталогу військовослужбовці та інші категорії осіб, включаючи хворих, травмованих та поранених, які мають право на харчування за рахунок держави, можуть забезпечуватися наборами продуктів. Набір продуктів видається з урахуванням умов виконання завдань, фактичної наявності та строків їх зберігання.

Розділом VI наказу № 140 регулюється організація харчування у стаціонарних та польових умовах

Так, харчування особового складу за Каталогом у військових частинах організовується через їдальні (камбузи).

У кожній їдальні (камбузі) передбачено наявність необхідних приміщень, устаткування для забезпечення оптимальних умов приготування та приймання їжі. Їдальні для організації харчування особового складу за Каталогом забезпечуються майном та обладнанням, необхідними для проведення безперервного процесу харчування особового складу відповідно до Норм забезпечення столово-кухонним посудом, обладнанням, інвентарем та мийними засобами в системі Міністерства оборони України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29 липня 2016 року № 390, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 16 вересня 2016 року за № 1259/29389.

За кожною одиницею обладнання закріплюється особа, яка зобов`язана виконувати правила експлуатації, обслуговування і техніки безпеки під час роботи з ним, стежити за необхідністю проведення своєчасного поточного ремонту і виконувати санітарно-гігієнічні вимоги щодо його утримання.

Відповідно до пункту 5 розділу VI наказу № 140 встановлено, що для особового складу військових частин, залежно від характеру навчально-бойової діяльності, встановлюється три- або чотириразове харчування. Час приймання їжі визначається в розпорядку дня, що затверджується командиром військової частини.

У разі організації триразового харчування гаряча їжа готується і видається тричі на добу - на сніданок, обід і вечерю. Також додатково готується друга вечеря для військовослужбовців у дні призначення їх для несення варти.

Сума для витрат у разі триразового харчування на добу розподіляється у відсотках таким чином: сніданок - 35%, обід - 45%, вечеря - 20%.

Чотириразовим харчуванням на добу забезпечується льотний склад. Проміжки між прийманнями їжі в усіх випадках не повинні перевищувати 4-5 годин. У дні польотів льотний склад забезпечується харчуванням за 1,5-2 години до початку польотів.

Сума для витрат при чотириразовому харчуванні на добу розподіляється у відсотках, наведених у додатку 3 до цього Порядку.

Другий сніданок (друга вечеря) видається в перерві між польотами або після їх закінчення. У дні, коли польоти не здійснюються, льотний склад забезпечується триразовим харчуванням на добу згідно з пунктом 6 цього розділу.

Пунктом 11 Розділу VI наказу № 140 їжа в їдальнях військових частин готується відповідно до затвердженої розкладки продуктів.

Розкладка продуктів складається з урахуванням базового меню, наведеного в додатку 4 до цього Порядку (не застосовується під час організації лікувального харчування та годування штатних тварин), наявного асортименту та кількості продуктів харчування, необхідності освіження запасів харчових продуктів та строків їх придатності, граничного обсягу коштів з розрахунку на одну особу та зекономленого обсягу коштів. Під час складання розкладки продуктів також ураховуються особливості і характер бойової підготовки, пора року, установлений режим харчування та побажання особового складу військової частини.

Під час формування розкладки продуктів дозволяється розбіжність між запланованим та фактичним використанням граничних обсягів коштів, але при цьому загальний залишок коштів на кінець тижня не повинен містити від`ємних значень.

Розкладка продуктів складається начальником продовольчої служби (помічником командира корабля) разом з начальником медичної служби військової частини, начальником їдальні та інст-руктором-кухарем (коком) (старшим кухарем (коком)). Розкладка продуктів у закладах охорони здоров`я складається лікарем-дієтологом (медичною сестрою з дієтичного харчування) за участю начальника продовольчої служби (помічника командира корабля) та інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока). Розкладка продуктів підписується заступником командира військової частини з тилу (помічником командира корабля), начальником продовольчої служби, начальником медичної служби військової частини і затверджується командиром військової частини (командиром корабля). Розкладка продуктів, складається на тиждень окремо для кожної категорії у трьох примірниках та формує добове меню особового складу військової частини.

Мінімальна кількість кілокалорій для харчування військовослужбовця на добу складає не менше ніж 3500 кілокалорій (не розповсюджується на медичні заклади та під час годування службових собак).

Перший примірник розкладки продуктів залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної на видавання продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), інші два примірники видаються в їдальню. Другий примірник розміщується в гарячому цеху для організації приготування їжі. Третій примірник знаходиться разом із книгою обліку контролю за якістю приготування їжі.

Розкладка продуктів для харчування другою вечерею військовослужбовців у дні призначення їх для несення варти складається окремо в трьох примірниках. Перший примірник залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної на видавання продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), другий примірник видається в їдальню і знаходиться в інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока) для керівництва під час приготування їжі, третій примірник розміщується в місці приймання їжі вартового приміщення для ознайомлення з ним осіб, які харчуються під час несення вартової служби.

Вносити зміни в затверджену розкладку продуктів, у тому числі в електронній системі (за її наявності), без дозволу командира військової частини забороняється. Після кожного внесення змін командир військової частини зобов`язаний підтвердити свій дозвіл підписом у розкладці продуктів.

За наявності технічної можливості здійснюється видача їжі з використанням ліній самообслуговування. При цьому кожен військовослужбовець за власними побажаннями отримує обов`язкові страви, визначені базовим меню згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Пункт 17 VI наказу № 140 передбачає, що підготовка обіднього залу до приймання їжі проводиться персоналом їдальні. Температура готової їжі до початку її приймання особовим складом військової частини повинна бути: для перших страв - не нижче 75 °C, для других страв - не нижче 65 °C, чаю - 80 °C, третіх страв (компоту, соків) - не вище 14 °C. Упродовж приймання їжі дозволяється проводити додаткове приготування страв залежно від потреби, при цьому кількість готової їжі повинна забезпечити безперервний процес її видачі.

Окрім того, пунктом 18 коментованого розділу передбачено, що під час приготування їжі здійснюється контроль за:

відповідністю розрахункових, фактичних виходів готової їжі або окремих порцій з розрахунку від закладеної кількості харчових продуктів;

триразовою (чотириразовою) видачею харчових продуктів зі складу до їдальні;

відповідністю фактичної наявності продуктів харчування у їдальні з даними накладної;

недопущенням перевищення понад встановлені норми фактичних відходів під час обробки продуктів;

знання і виконання обов`язків персоналом їдальні військової частини.

Працівники, які постійно працюють на об`єктах продовольчої служби і мають контакт з харчовими продуктами в процесі їх виробництва, транспортування, зберігання, реалізації (начальники їдалень та складів, кухарі, коки, хліборізи, комірники, постійні кухонні працівники, працівники хлібозаводів та складів, спеціалісти з ремонту холодильного та технологічного устаткування, експедитори, водії спеціальних автомобілів, призначених для підвезення продуктів і хліба, у тому числі працівники, які здійснюють санітарну обробку і ремонт інвентарю та обладнання), забезпечуються відповідним спецодягом за встановленими нормами і допускаються до роботи за умови своєчасного та повного проходження обов`язкових медичних оглядів у строки, встановлені законодавством.

Тобто, військові частини забезпечують харчові потреби військовослужбовців, які несуть службу у різноманітних умовах, відповідно до встановлених вимог, містить достатню різноманітність харчових продуктів (страв), враховує релігійні, етнічні та культурні особливості, біологічно повноцінний за макро- та мікронутрієнтим складом, відповідає вимогам за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними показниками, простий у використанні, придатний до тривалого споживання задля збереження здоров`я, забезпечення високої боєздатності військовослужбовців ЗСУ при виконанні будь-якої складності бойових завдань.

Разом з цим, розділом І наказу № 140 регулюється питання щодо виплати грошової компенсації замість харчування, яке в свою чергу відповідно до пункту 8 розділу І коментованого наказу здійснюється, у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» (далі Постанова №426).

Виплата грошової компенсації здійснюється на підставі письмового наказу командира (начальника) військової частини за клопотаннями військовослужбовців.

Аналізуючи Постанову № 426, відповідно до примітки до норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань (Норма № 1 загальновійськова) встановлено, що за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема:

а) військовослужбовці строкової військової служби, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами;

військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.

Водночас, інших підстав щодо виплати грошової компенсації замість харчування, зокрема, самостійна відмова через релігійні переконання, вищевказаними актами не встановлена.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що стороною позивача не надано жодного доказу, який би підтверджував факт купівлі ним продуктів з часу проходження ним військової служби до моменту подання позовної заяви.

В той же час, чинне законодавство України не передбачає компенсації за недоотримане у воєнний час продовольче забезпечення, з мотивів відмови чи не споживання військовослужбовцем певного наявного набору продуктів харчування, з підстав релігійних переконань, а сам позивач за змістом позовної заяви не заперечує факт надання відповідачем окремих видів продуктів харчування, які б дозволяли задовольним потреби позивача в харчуванні та не порушували б його релігійні переконання.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то слід вказати, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку, щодо загальних підходів до відшкодування моральної шкоди.

Проте, позивач в позовній заяві не наводить доказів щодо факту заподіяння йому душевних хвилювань чи фізичних страждань або дискримінації, не довів в чому полягає непоправна моральна шкода, що робить вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди необгрунтованими та безпідставними.

Також позивач не підтверджує факт заподіяння моральних страждань або фізичної шкоди, за яких обставин вони заподіяні саме відповідачем.

Позивач оцінюючи моральну шкоду саме на суму розмірі 100 000 грн, не надав доказів на її підтвердження, не надав підтвердження тому, що це спричинило його здоров`ю шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а отже позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич