Справа № 460/6267/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2025 року м. РівнеСправа №460/6267/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними та скасування наказів та акту, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:

визнати протиправними та скасувати:

- наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №200 від 22.09.2022, яким старшину 1 статті ОСОБА_2 вирішено вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ;

- наказ ВЧ НОМЕР_1 за №1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування";

- наказ ВЧ НОМЕР_1 №178 від 27.06.2023, яким старшині 1 статті ОСОБА_3 з 05.09.2022 призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 10.09.2022;

- акт службового розслідування №678 від 26.09.2023;

стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 належне грошове забезпечення та додаткові грошові винагороди старшини 1 статті ОСОБА_2 у ВЧ НОМЕР_1 у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 з 10.09.2022.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ). З 17.05.2022 військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . 05.09.2022 телефоном з Покровської комендатури позивача повідомлено про зникнення її чоловіка. 11.09.2022 за інформацією із російських соціальних мереж чоловік позивача перебуває у полоні, про що телефоном було повідомлено до командування військової частини та ТЦКСП. 12.09.2022 позивачем подано заяву до правоохоронних органів за фактом зникнення безвісті чоловіка. Також подано заяви для розшуку до Червоного хреста, Координаційного штабу, НІБ, СБУ тощо. 23.09.2022 командуванням військової частини повідомлено про відсутність інформації щодо військовослужбовця ОСОБА_2 . Натомість, відповідно до Акту службового розслідування №678 від 26.09.2023 на військовослужбовця ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення, передбачене п. "в" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України "сувора догана" за фактом самовільного залишення позиції підрозділу або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану або військовій обстановці. Позивач зауважила, що згідно із встановленими обставинами, про що зазначено у акті службового розслідування, 05.09.2022 близько 12 годин 00 хвилин ОСОБА_2 направився ліквідувати вороже кулеметне гніздо. Таким чином, ОСОБА_2 не міг вичинити самовільного залишення частини, адже вчинив подвиг для ліквідації ворожого кулеметного гнізда, а не залишив позиції підрозділу з метою ухилення від військового обов`язку. Відповідно до витягу наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №200 від 22.09.2022 старшину 1 статті ОСОБА_2 вирішено вважати таким, що самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 , та виведено у розпорядження ВЧ НОМЕР_1 , а відповідно до витягу наказу ВЧ НОМЕР_1 №178 від 27.06.2023 йому призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 10.09.2022. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №1330 від 05.09.2022 було призначено службове розслідування. Згідно з актом службового розслідування виданий наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування". Вказаний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування" для ознайомлення було надано представнику позивача лише у відповідь на численні запити та скарги від 09.04.2024, 10.05.2024, листом від 29.05.2024 за №8567. Наказом ВЧ НОМЕР_1 , яким вирішено службове розслідування вважати завершеним з констатацією пропозицій службового розслідування, є протиправним, адже матеріалами службового розслідування не встановлено ознак скоєння ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а тільки констатується відсутність на службі ОСОБА_2 . Покликаючись до положень п. 45, 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, позивач вважає, що відповідач службовим розслідуванням не встановив самовільного залишення військової частини (дезертирства) ОСОБА_2 . Також, не встановлено невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, однак застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, що протиправно. Відтак, висновки - пропозиції службового розслідування щодо старшини ОСОБА_2 є безпідставними, і відповідно є протиправним оскаржуваний наказ ВЧ НОМЕР_1 за №1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування". За недоведеності самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини за відсутності доказів, що він перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручник або інтернована особи, відповідач не мав підстав використовувати у наказі №200 ВЧ НОМЕР_1 від 22.09.2022 пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який не стосується ОСОБА_2 , тому цей наказ є протиправним. Дія вищевказаних спірних наказів та акту службового розслідування позбавляють позивача подати до ВЧ НОМЕР_1 заяву про прийняття рішення про виплату грошового забезпечення, як члену сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього ОСОБА_2 , починаючи з 05.09.2022, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884. Факт звернення із заявою щодо виплати грошового забезпечення члену сім`ї військовослужбовця підтверджується також листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 29.03.2024, листом ВЧ НОМЕР_1 від 29.03.2024 №4855. Позивач зауважила, що з матеріалів службового розслідування вбачається, що при його проведенні не було в повній мірі дотримано положення ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту, а саме не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, оскільки такі обставини та відомості фактично в ході розслідування не встановлювались. ОСОБА_2 має відзнаки та був нагороджений відзнакою Президента України "За участь в антитерористичній операції". 11.10.2021 був нагороджений грамотою за активну життєву позицію, патріотизм, сумлінне ставлення до військового обов`язку та з нагороди свята - Дня захисників та захисниць України; Почесною грамотою за вагомий особистий внесок у розбудову та зміцнення Української держави, високий професіоналізм у захисті конституційних прав, свобод людини і громадянина та з нагоди Дня захисника України. В ході службового розслідування не вчинено дій, передбачених Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Тобто, відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення. Таким чином, оскаржуваний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №1047 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування" прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості. Крім того, акт службового розслідування виданий 26.09.2023, а затверджений наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №1074 від 22.09.2022, тобто за рік до його проведення. Дисциплінарне стягнення до ОСОБА_2 було застосовано на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №178 від 27.06.2023 з 10.09.2022. З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, позивач вважає, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №1330 від 05.09.2022, акт службового розслідування від 26.09.2023, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування", наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №178 від 27.06.2023 є такими, що винесені необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не розсудливо; та без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому вони є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. За наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 14.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 21.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву тривалістю не більше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Цією ж ухвалою витребувано у відповідача всі наявні докази, які слугували підставою для прийняття спірних наказів та акту службового розслідування; інформацію про невиплачене грошове забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_2 з 10.09.2022.

Ухвалу суду від 21.06.2024 вручено представнику відповідача 02.07.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 58).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав, не надав також і витребуваних судом документів, без повідомлення причин.

Будь-які клопотання від відповідача до суду не надходили.

Ухвалою від 28.02.2025 витребувано від відповідача додаткові докази. Таку ухвалу суду доставлено до електронного кабінету відповідача в системі "Електронний суд" (а.с. 60).

13.03.2025 відповідач в системі "Електронний суд" подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, вказав, що 05.09.2022 поблизу населеного пункту [ ] ОСОБА_2 самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 за наступних обставин: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без наказу командира самовільно відправився зі зброєю в бік ворожих позицій, пояснюючи свої дії наміром ліквідувати вороже кулеметне гніздо. У своїх поясненнях безпосередні свідки події зазначили, що не чули звуків стрільби та/або вибухів гранат, які могли б свідчити про реальне намагання ОСОБА_2 здійснити задекларовані ним наміри. Вина старшини ОСОБА_2 в порушенні військової дисципліни, а саме - статей 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби та ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України була встановлена в ході службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.09.2022 № 1330, підтверджується доповіддю командира та поясненнями безпосередніх свідків події. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 200 від 22.09.2022 старшину ОСОБА_2 визначено вважати таким, що самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 . На підставі підпункту 14 пункту 116 Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" виведено у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 200 від 22.09.2022 в зв`язку із наявністю в діях старшини ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, матеріали службового розслідування за фактом протиправних дій зазначеного військовослужбовця були направлені до Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони. 10.09.2022 за даним фактом розпочате кримінальне провадження №0001226 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 178 від 27.06.2023 старшину ОСОБА_2 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.06.2023 №134-РС призупинити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 10.09.2022.

Зазначив, що у своїй діяльності посадові особи ВЧ НОМЕР_1 керуються військовою дисципліною, додержання якої відповідно до статті 11 Закону України "Про Збройні Сили України" належить до основних засад діяльності ЗСУ. Вказав, що в обґрунтування позову позивач не навела конкретних фактів порушення відповідачем в ході службового розслідування щодо її чоловіка положень Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, встановленого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, невідповідності оспорюваних нею наказів командира ВЧ НОМЕР_1 актам законодавства України. Твердження позивача про протиправність наказів командира ВЧ НОМЕР_1 , недостовірність висновків службового розслідування, проведеного за фактом самовільного, без наказу чи дозволу безпосереднього командира, залишення ним місця служби, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. А отже, відсутні як фактичні, так і правові підстави визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним акту службового розслідування вчинених її чоловіком дисциплінарних правопорушень. Зауважив, що позивач не надала жодних доказів визнання, у встановленому законодавством порядку її чоловіка ОСОБА_2 таким, що зник безвісти, або таким, хто знаходиться в полоні. Публікація пропагандистськими ЗМІ російської федерації зображення, яке ідентифікується позивачем як військовий квиток її чоловіка, не є достатнім та допустимим доказом його дійсного знаходження в полоні. Отже, у позивача відсутні будь-які правові підстави вимагати застосування до неї норм постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", оскільки громадянин ОСОБА_2 не визнаний у встановленому порядку таким, що знаходиться в полоні, або зник безвісти. Виплата грошового забезпечення в порядку зазначеної постанови КМУ не здійснюється на користь сімей військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, місця служби або дезертирували. Таким чином, відсутні як правові, так і фактичні підстави нарахування громадянину ОСОБА_2 грошового забезпечення як військовослужбовцю, а також і перерахування зазначених коштів на користь позивача. Вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги безпідставними та такими, що ґрунтуються лише на особистих переконаннях позивача, які не знаходять будь-яких обґрунтованих підтверджень. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

До відзиву відповідач долучив витребувані судом докази.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 18.08.2015 Сіянцівською сільською радою Острозького району Рівненської області (а.с. 18).

26.02.2022 на підставі Указу Президента від 24.02.2022 №69/2022 ОСОБА_2 призваний на військову службу, яку з 17.05.2022 згідно з наказом від 17.05.2022 №72 проходив у ВЧ НОМЕР_1 на посаді командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення (а.с. 21).

Дослідженням наданих до відзиву доказів встановлено:

З витягу із доповіді командира батальйону ОСОБА_4 по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 №57/97/11 встановлено, що 05.09.2022 військовослужбовець самовільно залишив позиції підрозділу близько 12:00 год., зі зброєю; на телефонні дзвінки не відповідає, пошуки результату не дали (а.с. 78-79).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.09.2022 № 1330 призначено службове розслідування щодо відсутності на службі без поважних причин ОСОБА_2 , на підставі доповіді № 57/152/5 від 23.10.2022 командира батальйону ОСОБА_4 (а.с. 80-81).

Командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено Акт службового розслідування (із зазначенням дати 2023 рік, без конкретизації числа та місяця), зареєстрований 26.09.2023 за № 678, в якому зазначено про проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1330 від 05.09.2022, за фактом відсутності на службі без поважних причин ОСОБА_2 .

В розділі "Опис обставин вчиненого правопорушення" зазначено (цитата): "05.09.2022 близько 12:00 ОСОБА_2 самовільно залишив позиції підрозділу, зі зброєю".

В розділі "Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування" зазначено (цитата): "Зі слів військовослужбовців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стало відомо, що 05.09.2022 близько 12:00 ОСОБА_2 самовільно залишив позиції підрозділу зі зброєю, в стані алкогольного сп`яніння відправився без наказу командира ліквідувати вороже кулеметне гніздо, за словами вищевказаних військовослужбовців стрільби та вибуху від гранат не чули. 07.09.2022 близько 9:00 розпочався ворожий штурм, але противнику не вдалося зайняти позиції. 11.09.2022 близько 15:02 год. було викладене в групу соцмереж "Telegram" назва групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 по чубу" [електронне посилання] фото військового квитка ОСОБА_2 " (а.с. 74-75).

Вказано на неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась (цитата): "Відсутність на службі без поважних причин командира бойової машини ОСОБА_2 "

"Виходячи з матеріалів службового розслідування вина виражається у формі прямого умислу".

Виходячи з вище викладеного, запропоновано (цитата):

"1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. За порушення вимог ст. ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, накласти дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України "сувора догана" на командира бойової машини ОСОБА_2 .

3. За фактом самовільного залишення позиції підрозділу або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану або військовій обстановці вжити всіх заходів для подальшого притягнення до відповідальності згідно з чинним законодавством України командира бойової машини ОСОБА_2 " (а.с. 74-77).

Суд встановив, що згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування", проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1330 від 05.09.2022 "Про призначення службового розслідування", вказано про наявність в діях військовослужбовця ОСОБА_2 ознак складу злочину, передбаченого ч. 5 статті 407 Кримінального кодексу України. Наказано: 1. За порушення вимог статей 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накласти на ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення, передбачене п. "в" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - сувора догана. 2. Помічнику командира бригади з правової роботи - начальнику юридичної служби військової частини підготувати проєкт повідомлення стосовно причин та умов, які можуть свідчити про вчинення 05.09.2022 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини) військовослужбовцем ОСОБА_2 . 3. Заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини надіслати повідомлення про кримінальне правопорушення разом з копіями матеріалів розслідування до органів прокуратури наявними засобами зв`язку" (а.с. 93-94).

Згідно з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 [ ІНФОРМАЦІЯ_4 ] від 22.09.2022 №171-РС навідника механізованого відділення [ ] старшину 1 статті ОСОБА_2 увільнити від займаної посади і зарахувати в розпорядження командира [ОМБр] (а.с.70).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.09.2022 № 200 ОСОБА_2 навідника механізованого відділення, вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , вивести у розпорядження військової частини НОМЕР_1 (а.с. 26).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 [ ІНФОРМАЦІЯ_4 ] від 27.06.2023 №134-РС старшину 1 статті ОСОБА_2 звільнити із займаної посади, призупинити військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 71).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.06.2023 №178 ОСОБА_2 призупинити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено його із всіх видів забезпечення з 10.09.2022 (а.с. 27).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.09.2022 за заявою від 09.09.2022, за фактом самовільного залишення командиром бойової машини ОСОБА_2 місця служби зі зброєю, з метою ухилитись від військової служби, розпочате кримінальне провадження №0001226 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство (а.с. 96-97).

Окрім цього, в матеріалах судової справи наявний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.09.2022 №193, яким старшину 1 статті ОСОБА_2 , командира бойової машини, призначеного на посаду навідника 1 механізованого відділення ВЧ НОМЕР_1 , вважати таким, що з 15.09.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 92).

Вказуючи на необґрунтованість висновків службового розслідування та наказів відповідача за наслідками службового розслідування, ОСОБА_1 в грудні 2023 року звернулася із скаргою до Генерального штабу Збройних Сили України, а 15.02.2024 - до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_5 ".

За наслідками розгляду вказаних скарг, листом Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_5 " від 18.12.2023 №502/2/9/1179 (а.с. 28) та листом ВЧ НОМЕР_1 від 29.03.2024 №4855 (а.с. 32) позивача повідомлено, що неправомірності в діях посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 не виявлено.

Вважаючи результати службового розслідування необґрунтованими, оскільки таке розслідування проведене без урахування обставин за фактом зникнення безвісти (чи перебування у полоні) військовослужбовця ОСОБА_2 , а також вважаючи протиправними накази командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.09.2022 №200, від 22.09.2022 №1074, від 27.06.2023 №178 в частині, що стосується ОСОБА_2 , та акт службового розслідування від 26.09.2023 №678, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи по суті публічно-правовий спір, суд враховує таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

У позовній заяві позивач зазначає, що спірні накази командира ВЧ НОМЕР_1 та акт службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_2 , позбавляють її сім`ю права отримати виплату грошового забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього, починаючи з 05.09.2022, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884. Отже цей позов спрямований на захист прав та законних інтересів членів сім`ї військовослужбовця.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, абзацом 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці), визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).

Пунктом 8 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.

Згідно з частиною шостою статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення (абз. 1).

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення (абз. 11).

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів (абз. 10).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України "Про оборону України" бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Спеціальним нормативним актом у сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

За змістом статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Дисциплінарного статуту).

Статтею 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (ч. 1).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (ч. 4).

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ч. 5).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ч. 8).

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.

Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Як встановлено судом, командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ від 22.09.2022 №1074 "Про результати службового розслідування" (а.с. 93-94), згідно з яким до ОСОБА_2 за порушення вимог статей 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України застосовано дисциплінарне стягнення, передбачене п. "в" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - сувора догана.

Відповідно до статей 11, 12, 14, 16 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження (ст. 6 Дисциплінарного статуту).

Статтею 29 Статуту № 548-XIV встановлено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання (ст. 30 Статуту № 548-XIV).

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту № 548-XIV).

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (ст. 35 Статуту № 548-XIV).

Таким чином, дії військовослужбовця, вчинені ним без відповідного наказу його командира, є порушенням дисципліни.

Досліджені судом докази дають суду підстави дійти переконання про порушення відповідачем встановленої законом процедури проведення службового розслідування, необґрунтованість висновків службового розслідування, а відтак і неправомірність прийнятих за результатами службового розслідування наказів командира військової частини, з огляду на таке.

Першочергово, суд звертає увагу на очевидні розбіжності в датах документів, які стосуються досліджуваної ситуації. Згідно з матеріалами судової справи встановлено:

подія зникнення військовослужбовця відповідачем датується 05.09.2022;

наказ про призначення службового розслідування № 1330 виданий 05.09.2022;

наказ про результати службового розслідування № 1074 виданий 22.09.2022;

при цьому акт службового розслідування затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 у 2023 році (без зазначення дати) та зареєстрований 26.09.2023 за № 678.

Отже, суд констатує, що акт службового розслідування був складений в часі пізніше, ніж виданий наказ про затвердження його результатів, що є взаємовиключними обставинами.

Більш того, суд підкреслює, що положеннями Порядку № 608 визначені чіткі часові межі проведення службового розслідування, які в досліджуваній ситуації не дотримані. З огляду на дату події (05.09.2022), про яку відповідачу стало відомо одразу, та дату акту службового розслідування (26.09.2023) ймовірно може мати місце факт фальсифікації матеріалів службового розслідування.

На користь такого висновку слугують й інші встановлені судом обставини, а саме:

- витяг з доповіді по факту самовільного залишення частини складена командиром батальйону ОСОБА_7 5 вересня 2022 року за № 57/97/11 (а.с. 78), однак в наказі про призначення службового розслідування від 05.09.2022 № 1330 зазначено про підставу службового розслідування - доповідь № 57/152/5 від 23.10.2022 командира батальйону ОСОБА_4 (а.с. 80), тобто документ, складений в часі пізніше, який, апріорі, не існував станом на 05.09.2022 і тому навіть помилково не міг бути вказаний в документі, створеному 05.09.2022;

- в усіх матеріалах службового розслідування посада ОСОБА_2 зазначена "командир бойової машини - командир 2 механізованого відділення [повна назва підрозділу]". Однак наказом командира військової частини № 193 від 15.09.2022 (тобто через десять днів після події 05.09.2022, пов`язаної зі зникненням військовослужбовця) ОСОБА_2 , командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення [повна назва підрозділу], призначеного на посаду навідника 1 механізованого відділення [повна назва підрозділу], вважати таким, що з 15 вересня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк "солдат", ВОС-101281А. Виплачувати щомісячну премію у розмірі 289% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.09.2022 № 161-РС (а.с. 92).

Суд не може не вказати на те, що зміст обумовленого наказу відповідача № 193 від 15.09.2022 взагалі виключає факт проведення відповідачем будь-якої перевірки за фактом зникнення військовослужбовця 05.09.2022, а також і встановлення відповідачем підстав вважати доведеним факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини. Позаяк в подальшому військовослужбовець був призначений на іншу посаду, з виплатою грошового забезпечення, у тому числі премії та надбавки за особливості проходження служби.

В контексті цього, суд критично оцінює й наявність у відповідача підстав 09.09.2022 звернутися із заявою про СЗЧ до правоохоронних органів, однак саме про це наявні відомості в ЄРДР згідно з витягом від 10.09.2022. При цьому, про необхідність подати повідомлення до правоохоронних органів зазначено в наказі № 1074 від 22.09.2022 (також в часі пізніше).

Щодо матеріалів службового розслідування, суд звертає увагу на пояснення двох інших військовослужбовців від 10.09.2022. Так, в поясненні ОСОБА_5 зазначено реквізити наказу про призначення службового розслідування, в рамках якого відбираються пояснення: "Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 2057 від 23.10.2022 "Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення молодшим сержантом ОСОБА_8 " - що ні за номером, ні за датою (виданий пізніше дати відібрання пояснення), ні за фактом не стосується ОСОБА_2 . Та обставина, що в поясненні, датованому 10.09.2022, міститься покликання на наказ № 2057 від 23.10.2022, вказує на створення пояснення пізніше та зазначення в ньому недостовірної дати.

За змістом письмових пояснень військовослужбовці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили той факт, що командир бойової машини ОСОБА_2 самовільно залишив позицію підрозділу, зі зброєю, в стані алкогольного сп`яніння відправився без наказу командира ліквідувати вороже кулеметне гніздо.

Інші пояснення в матеріалах службового розслідування відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що матеріалами службового розслідування жодним чином не підтверджено намір військовослужбовця самовільно залишити розташування бойового підрозділу з метою ухилитися від військової служби. Водночас, оскільки ОСОБА_2 за займаною посадою був командиром бойової машини - командиром відділення, суд вважає, що в умовах бойової обстановки він був наділений повноваженнями приймати власні розпорядчі рішення, спрямовані на виконання бойового завдання, шляхом ліквідації ворожого кулеметного гнізда.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затверджено текст Військової Присяги: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаю на військову службу і урочисто присягаю Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю. Присягаю виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників. Присягаю ніколи не зрадити Українському народові!".

На переконання суду, в досліджуваній ситуації поведінка військовослужбовця повністю відповідає вимогам Військової Присяги стояти на захисті України, а також вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що залишення позиції підрозділу зі зброєю в умовах бойової обстановки без відповідного наказу командира може вказувати на наявність ознак кримінального правопорушення, передбачено ч. 5 ст. 407 КК України.

Однак, за матеріалами судової справи, відсутні будь-які належні та допустимі докази для висновку, що такі дії були вчинені ОСОБА_2 .

Зокрема, суд звертає увагу, що у витягу з доповіді по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем від 05.09.2022 № 57/97/11 зазначені прізвища, імена, по батькові трьох безпосередніх начальників військовослужбовця, однак жоден з них не був опитаний під час службового розслідування. А відтак суд констатує, що службовим розслідуванням не підтверджено факт самовільної поведінки військовослужбовця, без наказу командира, всупереч інтересам служби.

Враховуючи, що матеріали службового розслідування не підтверджують вчинення військовослужбовцем дисциплінарного правопорушення, а сам акт службового розслідування був затверджений в часі набагато пізніше ніж виданий наказ за його результатами, суд доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 74 КАС України).

Відповідно до статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За правилами, встановленими статтею 87 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене у сукупності, суд доходить переконання, що докази, якими відповідач обґрунтовує правомірність своїх заперечень, в силу описаних вище істотних розбіжностей та взаємовиключних суперечностей, не дають можливості встановити дійсні обставини справи. Такі докази суд оцінює критично як недостовірні. Як наслідок, накази командира військової частини НОМЕР_1 № 200 від 22.09.2022, № 1074 від 22.09.2022, № 178 від 27.06.2023 не відповідають критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, прийняті безпідставно, з грубими порушеннями установленої процедури, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправним та скасування акта службового розслідування суд враховує, що акт службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Акти службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, акт за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20 та від 28.04.2022 у справі №240/10485/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправним та скасування вищевказаного акта службового розслідування №678 від 26.09.2023 задоволенню не підлягає, водночас зміст акту оцінено судом при перевірці правомірності оскаржених наказів відповідача.

Що стосується вимоги про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 належного грошового забезпечення та додаткові грошові винагороди старшини 1 статті ОСОБА_2 у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 з 10.09.2022, суд враховує таке.

Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Пунктом 1 Розділу ХХХ Порядку № 260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець (пункт 3 Розділу ХХХ Порядку № 260).

Згідно з п. 1 Порядок №884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За змістом п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

За змістом абз. 1 п. 7 Порядку №884 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Таким чином, для отримання грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди старшини 1 статті ОСОБА_2 позивачу необхідно подати на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 відповідну заяву про виплату їй грошового забезпечення такого військовослужбовця, за наслідками розгляду якої командир ВЧ НОМЕР_1 приймає відповідне рішення.

У позовній заяві позивач зазначила, що факт звернення із заявою щодо виплати грошового забезпечення члену сім`ї військовослужбовця підтверджується також листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 29.03.2024, листом ВЧ НОМЕР_1 від 29.03.2024 №4855.

Разом з тим, зміст вищевказаних листів не підтверджує звернення позивача до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою, передбаченою п. 4 Порядку №884.

При цьому, суд зауважує, що саме наказ командира військової частини, в якій військовослужбовець проходить військову службу, є підставою для виплати членам сім`ї такого військовослужбовця його грошового забезпечення.

Відсутність в матеріалах справи вищевказаної заяви та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 , прийнятого за наслідками її розгляду, дають суду підстави для висновку про те, що позивач у встановленому порядку не зверталась із такою заявою до відповідача, та про відсутність відповідного рішення про виплату грошового забезпечення або відмову у виплаті.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначила, що дія спірних наказів позбавляє її можливості подати до ВЧ НОМЕР_1 заяву про прийняття рішення про виплату сім`ї ОСОБА_2 грошового забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього починаючи з 05.09.2022, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.

Відтак, в частині позовної вимоги щодо стягнення з відповідача належного грошового забезпечення та додаткові грошові винагороди ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково.

За правилами, встановленими ч. 3 ст. 139 КАС України, суд присуджує документально підтверджені судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 :

№ 200 від 22.09.2022, в частині п. 7, яким старшину 1 статті ОСОБА_2 вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ;

№1074 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування";

№178 від 27.06.2023, в частині п. 28, яким старшину 1 статті ОСОБА_2 , такого, що перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину 05.09.2022, увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (про особовому складу) від 27.06.2023 № 134-РС, призупинити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 10.09.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3875,84 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складений 28 березня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко