Справа № 554/10434/24
Суддя: Материнко М. О.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/28/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі

головуючого судді Материнко М.О.,

за участі: секретаря судового засідання - Кашуби В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат АО «Партнери» Тарасенко М. В., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Державної служби України з питань безпеки на транспорті, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00022271 від 03.09.2024 за ч. 2 ст. 132 1 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500,00 грн.

Згідно з постановою 30.08.2024 о 17 год 28 хв за адресою М30 км 996+491 Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб - MAN TGA 26.430, ДНЗ НОМЕР_1 , разом з напівпричепом-контейнеровозом KRONE SD 27B, ДНЗ НОМЕР_2 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР, перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,975 % (2.39 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що до транспортного засобу позивача мають застосовуватись габаритно-вагові норми для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, а не габаритно-вагові норми, які передбачені для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, як помилково вважав відповідач. Також зазначає, що безпечність/небезпечність перевезень, ані наявність/відсутність маркування на контейнері не охоплюються об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 132 1 КУпАП.

Зазначав, що відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 транспортного засобу KRONE SD 27B, ДНЗ НОМЕР_2 від 18.10.2019 року, вказаний транспортний засіб є спеціалізованим напівпричепом спеціалізовним н/пр контейнеровозом-Е, який перевозив контейнер типу К-60, сертифікований у відповідності до нормативних вимог України, тобто, максимальна допустима фактична маса для транспортного засобу позивача складає 44 тони.

Таким чином, в діях позивача з перевезення вантажу 30.08.2024 року, зафіксованому автоматизованим комплексом WIM 60 за адресою М30 км 996+491 Дніпропетровська область, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення. Нормативні параметри ваги не перевищено. Постанову складено помилково.

Також, вказував, що вказане питання по вказаному транспортному засобу позивача вже було досліджено межах судового процесу у справі № 554/5341/23. Остаточним рішенням Другого апеляційного адміністративного суду, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 було задоволено, постанову у справі про адміністративне правопорушення скасовано, справу закрито, (постанова серії АА № 00008561 від 16.05.2023 року), а відповідно до частини 4 статті 78 КАСУ, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач скористався правом на надання відзиву. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначав, що, якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», то лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, допускається навантаження понад 40 т., передбачене пунктом 22.5 Правил дорожнього руху. В свою чергу, транспортний засіб позивача перевозив не контейнер, оскільки на останньому були відсутні необхідні маркування та розпізнавальні знаки, кутові фітинги. Також, зазначав, що вимогами п. 22.5 ПДР встановлені обмеження, в тому числі, стосовно загальної довжини транспортного засобу, а саме 13,76 м.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Державної служби України з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00022271 від 03.09.2024 ОСОБА_1 як відповідальна особа 30.08.2024 допустила рух транспортного засобу MAN TGA 26.430, державний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,975 % (2.39 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування до великовагових та великогабаритних транспортних засобів відносяться транспортні засоби вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Положеннями п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».

Аналізуючи вищенаведені норми, можливо дійти висновку, що у разі якщо автомобільне перевезення здійснюється із допомогою напівпричепа-контейнеровоза (про що повинно бути вказано у свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) загальна фактична маса не повинна перевищувати 44 880 кг (44 т контейнеровоз + 2% похибка).

При цьому, диспозиція п. 22.5 ПДР передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.

Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість осей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.

Згідно з ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, у спірній постанові зазначено, що ОСОБА_1 як відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGA 26.430 д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,975 % (2.39 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу (трьохвісний автомобіль (тягач)) MAN TGA 26.430, д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізованого н/причепа-контейнеровоза - Е марки KRONE SD 27B, д. н. з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та НОМЕР_3 відповідно.

Відповідно до абз. 4 розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (далі - Правила № 363):

н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів;

вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Пунктами 17.4, 17.5 Правил № 363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.

Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил № 363).

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м) (пункт 17.5 Правил №363).

Пунктом 17.2 Правил №363 встановлена заборонена на перевезення в універсальних контейнерах вантажів, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

З наявних в матеріалах справі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що спеціалізований транспортний засіб MAN TGA 26.430, д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, а спеціалізований напівпричіп Е KRONE SD 27B, д. н. з. НОМЕР_2 є спеціалізованим контейнеровозом.

Доказів того, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу, відповідач не надав.

Доказів на спростування того, що перевезення вантажу здійснювалося напівпричепом-контейнеровозом чи, що вказаний напівпричеп використовувався не для перевезення контейнерів, або довжина контейнера перевищувала 13,716 метра відповідачем не надано.

Також, суд приймає до уваги посилання представника позивача на постанову колегії Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 554/5341/23. Встановлені вказаною постановою обставини стосовно транспортного засобу позивача, в силу положень частини 4 статті 78 КАСУ, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Таким чином, нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно визначатись як для контейнеровозу, оскільки матеріалами справи, а саме свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджено, що дана модель є спеціалізованим напівпричепом -контейнеровоз-Е.

Отже, вказаний транспортний засіб відноситься до комбінованого транспортного засобу, та відповідно до п. 22.5 ПДР України, є автомобілем (тягачем) з спеціалізованим напівпричепом (контейнеровоз), з дозволеною максимальною вагою перевезення 42 т.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що зроблений відповідачем розрахунок перевищення фактичної маси у спірному випадку є необґрунтованим, що є підставою скасування постанови, оскільки її прийнято на підставі не обґрунтованих розрахунків.

Посилання відповідача на відсутність у вантажі, що перевозився, ознак контейнеру з огляду на відсутність маркування на ньому, переобладнання напівпричепу та фактичне здійснення перевезення ним, а не контейнеровозом, суд оцінює критично.

З цього приводу суд зауважує, що можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абз. 4 розділу І «Терміни та поняття» Правил № 363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху. До того ж вказані обставини не слугували підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 484,48 грн. та витрати на надання професійної правничої допомоги, то такі витрати належить стягнути на користь позивача.

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які поніс позивач, підтверджуються відповідним договором, квитанцією.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своєму додатковому рішенні від 05.09.2019 р. у справі №826/841/17 зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Беручи до уваги значення справи для позивача, а також надані стороною позивача докази вчинення дій з метою вирішення спірного питання в досудовому порядку, без покладання будь-яких витрат на орган державної влади, обізнаність відповідача з наявністю остаточного рішення суду, яким фактично вже вирішувалось питання на користь ОСОБА_1 , і, попри це, ігнорування цього, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 211, 220, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, ст. ст. 121, 247, 251, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Тарасенка М. В. в інтересах ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті -задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА № 00022271 від 03.09.2024 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч .2 ст. 132-1 КУпАП України, а провадження по справі закриті в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. (сім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.О. Материнко