Справа № 240/29846/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/29846/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 1), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови їй у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити і виплачувати їй пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 06.09.2023.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням. Крім того вказала, що в періоди з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 21.06.1987 по 01.09.1987, з 28.02.1988 по 01.04.1988, з 30.06.1190 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час проживала в селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, належить до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС. З огляду на зазначене, позивач вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило їй у призначенні даного виду пенсії через те, що період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, який за підрахунками пенсійного органу становить 4 роки 7 місяців 18 днів, є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років. Натомість, вказаний в довідці від 11.08.2023 №448 період її проживання в селі Рясне Звягельського району з 16.07.2020 відповідач не зарахував до часу її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, обґрунтовуючи це тим, що у вказаний період вона працювала у м. Новоград-Волинський (наразі місто Звягель) Житомирської області. Позивач зазначає, що такі висновки є помилковими та вказує, що наданими нею довідками від 11.08.2023 №448 та від 11.08.2023 №449 підтверджується факт проживання в с. Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області. Відтак, вважаючи рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, а свої права на пенсійне забезпечення порушеними, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 07.12.2023 провадження в адміністративній справі №240/29846/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, ознайомившись з доданими до матеріалів позовної заяви документами, та враховуючи предмет спірних правовідносин, судом 07.04.2023 була винесена ухвала, якою залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до участі в справі, як другого відповідача (далі - відповідач 2).

26.12.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало щодо заявлених позовних вимог. На обґрунтування своєї правової позиції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вказало, що відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3-х років. Водночас, наданими ОСОБА_1 документами підтверджено факт її постійного проживання чи постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 7 місяців 22 дні. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не було зараховано період з 16.07.2020 по теперішній час, оскільки позивач в даний період працювала в м. Новоград-Волинський. Позивач до заяви про призначення пенсії додала довідку від 11.08.2023 №448 про те, що в період з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час вона дійсно проживає та зареєстрована в с. Рясне Звягельського району Житомирської області. Однак, відповідно до наданих документів період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не визначено з необхідних 6 років. З огляду на зазначене Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважає, що прийняте ним рішення від 14.09.2023 №99 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії є правомірним, а тому просило відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області також подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування такої позиції вказало, що 06.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років на відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказана заява опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. У зв`язку із чим, після реєстрації цієї заяви та сканування копій доданих до неї документів засобами програмного забезпечення, цю заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 14.09.2023 №99 про відмову у призначенні їй пенсії через не достатність строку проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило позивача про прийняте рішення, шляхом направлення їй листа від 19.09.2023 №0600-0208-8/98876. Враховуючи вказане, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що не приймало рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, а відтак не вчиняло дій, які б могли порушувати його право на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказало, що вважає прийняте Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішення від 14.09.2023 №99 правомірним. Аргументуючи таке твердження управління зазначило, що період проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до довідок від 11.08.2023 №448 та від 11.08.2023 №449, виданих Рясненьким старостинським округом Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області, станом на 01.01.1993 становить 3 роки 14 днів, а загальний період проживання становить 4 роки 7 місяців 18 днів. До проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 16.07.2020 дотепер відповідно до довідки від 11.08.2023 №448, оскільки у вказаний період позивач працювала у м. Новоград-Волинський, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Вищезазначеного періоду проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення недостатньо для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII. З огляду на зазначені обставини, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просило відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення нею 54-річного віку, звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 18.08.2023 про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення.

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За наслідками розгляду цієї заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 25.08.2023 №99, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через неможливість обчислення страхового стажу ОСОБА_1 , у зв`язку із не наданням нею 6-7 сторінок паспорта.

06.09.2023 ОСОБА_1 повторно звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Для підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додала довідки Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №449 та від 11.08.2023 №448 згідно з якими вона з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987, з 28.02.1988 по 01.04.1988, з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

За принципом екстериторіальності вказану заяву ОСОБА_1 розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За наслідками розгляду цієї заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 14.09.2023 №99, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з ти, що документально підтверджений період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 4 роки 7 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

При цьому, обґрунтовуючи відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в своєму рішенні від 14.09.2023 №99 вказало, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3-х років, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Однак, документами підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення протягом 4 років 7 місяців 22 днів. Водночас, період з 16.07.2020 по теперішній час не був зарахований до періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки у вказаний період ОСОБА_1 працювала в м. Новоград-Волинський.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення від 14.09.2023 №99 про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.09.2023 №0600-0208-8/98876.

Вважаючи відмову у призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІвизначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

Водночас, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, виникнення право на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Водночас, абзац перший частини першої статті 55 Закону № 796-XII визначає додаткову умову, для виникнення у особи права призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, яка полягає наявності страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 202 року - не менше 30 років.

Відтак, у випадку звернення особи у 2023 році за призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, така особа повинна мати страховий стаж в розмірі 24 роки (30 - 6 = 24, де: 30 років - страховий стаж визначений статті 26 Закону №1058-IV для призначення пенсії за віком у 2023 році; 6 - кількість років зниження пенсійного віку).

Таким чином, зміст вищезазначених положень законодавства свідчать, що особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні гарантованого добровільного відселення, набуває права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3-х років;

- наявності страхового стажу в розмірі 24 роки (у випадку звернення за призначенням пенсії у 2023 році).

При цьому, виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3-х років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Під час розгляду справи судом встановлено, що для підтвердження наявності права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення йому пенсії додала:

- довідку Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №449, згідно якої вона з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987 та з 28.02.1988 по 01.04.1988 була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідку Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №448, згідно якої вона з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час зареєстрована та проживає у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996.

Згідно з статтею 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501(далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією, надає їй право користуватися пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, як вже зазначалось судом, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання (робота) такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції, що була чинна станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:

- особи, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території цієї зони не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ);

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років (п.3 ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ).

Пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) було передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:

1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);

2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.

4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Зміст правової норми пункту 5 Порядку № 501 свідчить, що нею визначено декілька підстав для видачі особі посвідчення потерпілого категорії 3 серії Б, серед яких не тільки проживання/робота особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, а ще й постійне проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення станом на день аварії, тобто станом на 26.04.1986.

Наявною у матеріалах справи копією диплому серії НОМЕР_2 підтверджується, що в період з 01.09.1984 по 27.02.1988 ОСОБА_1 навчалась у Житомирському технікумі землевпорядкування. Місто Житомир, в якому знаходиться вказаний технікум не відноситься до території зони гарантованого добровільного відселення. Вказане свідчить, що станом на дату аварії на Чорнобильській АЕС (станом на 26.04.1986) ОСОБА_1 не проживала на території зони гарантованого добровільного відселення, а відтак посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 серії НОМЕР_1 від 27.05.1996 не могло бути видане їй на підставі проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на день аварії, оскільки станом на цей день вона навчалася у м. Житомирі.

Водночас, інші визначенні ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ та п. 5 Порядку №501, підстави для встановлення особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі їй посвідчення категорії 3 серія Б, передбачають проживання/роботу такої особи станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки згідно вищезазначених норм такий статус надається особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій або ж особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Відтак, при видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 27.05.1996 Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання позивачем умови для надання їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Таким чином, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 27.05.1996 є достатнім підтвердженням того, що вона станом на 01.01.1993 прожила/пропрацювала на протязі не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, факт проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідками Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №448 та від 11.08.2023 №449.

Із інформації, вказаної в довідці від 11.08.2023 №449, вбачається, що в періоди з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987 та з 28.02.1988 по 01.04.1988 ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області, а згідно з довідкою від 11.08.2023 №448 вона була зареєстрована та проживала у селі Рясне Ємільчинського району (наразі Звягельського району) Житомирської області з 30.06.1990 по 03.08.1994 та з 16.07.2020 по теперішній час.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, вказаними довідками підтверджується, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення загалом понад 3 роки: з 27.06.1986 по 01.09.1986 (2 місяці 6 днів), з 26.12.1986 по 19.01.1987 (25 днів), з 21.06.1987 по 01.09.1987 (2 місяці 12 днів), з 28.02.1988 по 01.04.1988 (1 місяць 5 днів) та з 30.06.1990 по 01.01.1993 (2 роки 6 місяців 3 дні).

Відтак, посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 27.05.1996 та довідки Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 11.08.2023 №448 та від 11.08.2023 №449 в сукупності є достатніми доказами дотримання ОСОБА_1 визначеної в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умови для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку умови її проживання у зоні на гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

В свою чергу, наявність у ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії страхового стажу в розмірі 24 роки, не заперечується відповідачами, оскільки за підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області такий стаж у позивачки становить 35 років 7 місяців 17 днів, про що зазначено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішення від 14.09.2023 №99.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 дотримано визначенні абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умови для набуття права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а саме умови щодо: наявності статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи; наявності періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років; а також наявності страхового стажу в розмірі не менше 24-х років.

Однак, оскаржуваним у даній справі рішенням від 14.09.2023 №99 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з посиланням на те, що документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 4 роки 7 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Таким чином, спірним у дані справі є питання наявності у ОСОБА_1 достатнього для зниження пенсійного віку на 6 років строку проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Правовими нормами абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з довідкою Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 11.08.2023 №449, ОСОБА_1 в період з 27.06.1986 по 01.09.1986 проживала в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, чим підтверджується наявність у неї права на початкову величину зниження пенсійного віку в розмір 3 роки.

Відтак, враховуючи наявність у позивача права на початкову величину зниження пенсійного віку, та враховуючи, що особам, які проживали в зоні гарантованого добровільного відселення, пенсійний вік знижується на 1 рік за кожні 2 роки проживання в цій зоні, для призначення пенсії зі зниження пенсійного віку загалом на 6 років, позивач повинна підтвердити своє проживання у зоні гарантованого добровільного відселення протягом не менше 6 років, оскільки саме такий термін, надасть їй право на зниження пенсійного віку додатково на початкової величини ще на 3 роки (2 х 3 = 6).

Долученою до заяви про призначення пенсії довідкою Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 11.08.2023 №449, підтверджується, що ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 6 місяців 18 днів (з 27.06.1986 по 01.09.1986, з 26.12.1986 по 19.01.1987, з 21.06.1987 по 01.09.1987 та з 28.02.1988 по 01.04.1988). В свою чергу, долученою довідкою Рясненького старостинського округу виконавчого комітету Барашівської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 11.08.2023 №448, підтверджується, що ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 7 років 2 місяці 2 дні: з 30.06.1990 по 03.08.1994 - 4 роки 1 місяць 5 днів; та з 16.07.2020 по 11.08.2023 (дата видачі довідки) - 3 роки 27 днів.

Згідно інформації з обох довідок, загальний строк проживання ОСОБА_1 у селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, становить 7 років 8 місяців 20 днів.

Водночас, в оскаржуваному рішенні від 14.09.2023 №99, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не зарахувало період проживання ОСОБА_1 в селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області в період з 16.07.2020, обґрунтовуючи це тим, що у зазначений період вона працювала в м. Новоград-Волинський Житомирської області.

Надаючи оцінку таким діям Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, суд зазначає, що згідно інформації із трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 дійсно починаючи з 03.07.2015 по даний час працює у Новоград-Волинському відділі державної виконавчої служби.

Однак, на переконання суду, вказана обставина не є такою, що ставить під сумнів достовірність зазначеної в довідці від 11.08.2023 №448 інформації про проживання ОСОБА_1 в період з 16.07.2020 в селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області, оскільки територіальна віддаленість с.Рясне Звягельського району Житомирської області від м. Звягель Житомирської області становить приблизно 56 кілометрів, що не виключає можливість для позивача щоденно їздити на роботу в м. Звягель, проживаючи при цьому в селі Рясне Звягельського району.

З оглядку на зазначене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області безпідставно не врахувало зазначений в довідці від 11.08.2023 №448 період проживання ОСОБА_1 з 16.07.2020 в селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області до строку її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що загальний строк проживання ОСОБА_1 у селі Рясне Ємільчинського району (Звягельського району) Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, становить понад 7 років, що є достатнім для зниження їй пенсійного віку ще на 3 роки додатково до початкової величини зниження такого віку, яка також становить 3 роки.

Таким чином, наявними у справі документами підтверджується наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.09.2023 №99 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено та не спростовано відповідачами, що ОСОБА_1 має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Вирішуючи спірні правовідносини в части дати, з якої позивач має право на призначення їй пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що 54-річного пенсійного віку ОСОБА_1 досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років вона звернулась 06.09.2023, тобто після спливу трьохмісячного строку з дня досягнення пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на положення пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також беручи до уваги дату звернення позивача за призначенням пенсії, суд приходить до висновку, що вона має право на призначення пенсії з дня звернення за її призначенням, тобто з 06.09.2023.

Застосовуючи механізм захисту та ефективного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 06.09.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії та здійснював підрахунок його страхового стажу, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, оскільки оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а тому позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 13.10.2023.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч. 1 та ч. 3 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволених позовних вимог та сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області належить стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79000; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.09.2023 №99 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 06.09.2023 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович