Справа № 420/35700/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі відповідно до вимог Постанови КМУ від 09.09.2023 року №836, якою внесені зміни в до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, 100 000,00 грн. - грошове забезпечення винагороду при перебуванні на лікуванні, після отримання тяжкого поранення за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень та частину вересня місяці 2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити солдату ОСОБА_2 100 000,00 грн. - грошове забезпечення - винагороду за особисту участь у бойових діях при перебуванні на лікуванні, після отримання тяжкого поранення за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень та частину вересня місяці 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 02.08.2022 року був зарахований до Військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, 08.02.2024 року він одержав поранення в результаті ворожого мінометного обстрілу під час виконання бойових завдань у складі Військової частини НОМЕР_1 на правому березі річки Дніпро в Херсонській області. Враховуючи зазначені обставини, у період з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року позивач проходив лікування.

Позивач посилається в адміністративному позові на те, що у спірний період, коли він перебував на лікуванні внаслідок отриманого поранення, відповідач не нараховував та не виплачував йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, у розмірі 100 000 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду у справі №420/35700/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що 11.09.2024 року позивач самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 . Пізніше, 15.10.2024 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі до Єдиного реєстру до судових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України по відношенню до позивача та розпочато досудове розслідування. Разом з тим, у відповідності до п.14 розділу І наказу Міноборони від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на даний час позивач скористався Законом України №12095 «Про добровільне повернення на службу для тих військових, які вперше самовільно залишили військові частини або дизертували» від 21 листопада 2024 року, яким передбачено право військовослужбовця повернутися до військової частини для проходження подальшої служби. Відповідно до Наказу НГШ ЗСУ від 17.11.2024 року №1523-РС позивач переводиться до іншої частини, повернувся до військової частини та поновив службу в ЗСУ, а тому на законних підставах має право на отримання повного грошового утримання за поранення та грошове утримання за вересень грудень 2024 року. Разом з тим, представник позивача посилається також на те, що відомості відносно позивача в ЄРДР були внесені лише 15.10.2024 року, тобто до 10.09.24 року не було перешкод у Військової частини НОМЕР_1 щодо нараховування та виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100 000,00 грн. під час перебування на лікуванні після отримання тяжкого поранення, за період лютого-вересня 2024 року.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд у справі встановив наступне.

Солдат ОСОБА_1 з 02.08.2022 року був зарахований на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2022 року №71 та довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2024 року №908.

Довідкою №677 від 26.06.2024 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України вбачається, що позивач дійсно у період з 07.01.2024 року по 31.01.2024 року, з 01.02.2024 року по 07.02.2024 року, з 05.05.2024 року по 10.05.2024 року брав безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Нижньодніпровському національному природньому парку, Херсонська область.

Водночас, 08.02.2024 року позивач одержав поранення в результаті ворожого мінометного обстрілу при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, здійснення заходів, пов`язаних з національною безпекою і обороною, відсічі і стримуванні збройної агресії рф, а саме виконанні бойових завдань у складі Військової частини НОМЕР_1 , на правому березі річки Дніпро в районі с. Придніпровське (Херсонська область), що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої Військовою частиною НОМЕР_1 від 19.02.2024 року за №169.

Факт проходження позивачем стаціонарного лікування з 09.02.2024 року по 04.03.2024 року у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону підтверджується перевідним епікризом №1207 в санаторій «Аркадія» ДПСУ (м. Одеса).

Факт проходження позивачем лікування у стаціонарі з 04.03.2024 року по 03.05.2024 року в клінічному санаторії «Аркадія» ДПСУ підтверджується виписним епікризом №422 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

07.05.2024 року Гарнізонна військово-лікарська комісія при Клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону виготовила довідку виготовила довідку №1291, згідно якої вбачається, що позивач на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Факт знаходження позивача у такої відпустці відповідачем не заперечувався.

Факт проходження позивачем стаціонарного лікування у відділенні фізичної та медичної реабілітації з 29.05.2024 року по 05.06.2024 року в комунальному некомерційному підприємстві «Центральна районна лікарня Подільського району Куяльницької сільської ради» підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1419/115.

Факт проходження позивачем лікування у стаціонарі з 08.06.2024 року по 16.07.2024 року підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1225.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №1149 від 15.07.2024 року вбачається, що позивач придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони.

29.07.2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу було видано відпускний квиток на період з 30.07.2024 року по 10.08.2024 року.

Факт проходження позивачем лікування у стаціонарі з 08.08.2024 року по 19.08.2024 року в комунальному некомерційному підприємстві «Центральна районна лікарня Подільського району Куяльницької сільської ради» підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2247/955.

Факт проходження позивачем лікування у стаціонарі з 20.08.2024 року по 10.09.2024 року в комунальному некомерційному підприємстві «Центральна районна лікарня Подільського району Куяльницької сільської ради» підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2385/186.

На підтвердження невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, за період з лютого по вересень 2024 року, позивачем до суду надано виписку по надходженням по рахунку в АТ «Приватбанк». Стороною відповідача за час розгляду справи не заперечувався факт ненарахування та невиплати позивачу вищевказаної додаткової винагороди за спірний період під час перебування останнього на лікуванні.

Після завершення лікування, 11.09.2024 року позивач не прибув до Військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби, що позивачем спростовано не було.

15.10.2024 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі до Єдиного реєстру до судових розслідувань внесено відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України та розпочато досудове розслідування.

Разом з тим, позивач скористався правом військовослужбовця повернутися до військової частини для проходження подальшої служби, закріплене Законом України «Про добровільне повернення на службу для тих військових, які вперше самовільно залишили військові частини або дизертували» №12095 від 21.11.2024 року, внаслідок чого наказом НГШ ЗСУ від 17.11.2024 року №1523-РС переведений для проходження військової служби в іншу військову частину, що стороною відповідача за час розгляду справи спростовано не було.

Водночас, позивач посилається на те, що у спірний період, коли він перебував на лікуванні внаслідок одержаного поранення, відповідач не нараховував та не виплачував йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100 000 грн.

Вважаючи протиправною вищевказану бездіяльність відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом у справі №420/35700/24.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних позивачем дій суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 2 та ст. 8 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи(частина 1 ст. 72 КАС України). При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон України №2232-XII).

Згідно ст.1 Закону України №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон України №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За ч.1 ст. 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ст. 10 Закону України №2011-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 (далі постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п.3 постанови №704).

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який продовжує свою дію й по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року була прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова №168) (із змінами).

Згідно п.1-1 постанови №168 (у редакції, чинній з 02.02.2024 року) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень

Згідно п.1-2 постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Згідно п.2 розділу ХХХІV Порядку №260 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в розмірі 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам).

Також пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку №260 закріплено перелік бойових (спеціальних) завдань, за які нараховується та виплачується додатково винагорода в розмірі 100 000 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

За п.9 розділу ХХХІV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.10 розділу ХХХІV Порядку №260).

Відповідно до п.11 розділу ХХХІV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

За п.п.12-13 розділу ХХХІV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Отже, аналізуючи вищевказані приписи, військовослужбовці Збройних Сил України, які одержали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та/або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, мають бути включені до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за весь час перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Як було встановлено судом за час розгляду справи, позивач 08.02.2024 року одержав поранення в результаті ворожого мінометного обстрілу при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, здійснення заходів, пов`язаних з національною безпекою і обороною, відсічі і стримуванні збройної агресії рф, а саме під час виконання бойових завдань у складі Військової частини НОМЕР_1 , на правому березі річки Дніпро в районі с. Придніпровське (Херсонська область).

У період з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах та у відпусках для лікування після травми, що підтверджується відповідними письмовими доказами, чого відповідачем за час розгляду справи спростовано не було.

Разом з тим, за період проходження лікування з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року позивачу не була нарахована та виплачена додаткова винагорода, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100 000 грн.

Відповідач, в якості обґрунтування підстав ненарахування та невиплату позивачу вищевказаної додаткової винагороди, посилався на те, що позивач 11.09.2024 року самовільно залишив військову частину.

Суд критично ставиться до вищевказаного доводу сторони відповідача, оскільки, як вбачається з п.15 розділу ХХХІV Порядку №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Тобто, приписи п.15 розділу ХХХІV Порядку №260 поширюють свою дію виключно на період, починаючи з місяця самовільного залишення військовослужбовцем військової частини до місяця його повернення до військової служби включно. Вказані нормативні приписи Порядку №260 не можуть мати зворотної дії у часі та бути наслідком ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період до дня самовільного залишення ним військової частини (11.09.2024 року), враховуючи той факт, що період проходження позивачем лікування припадає на 08.02.2024 року по 10.09.2024 року включно.

З приводу виплати позивачу додаткової винагороди за вересень 2024 року суд враховує твердження представника позивача про те, що відомості відносно позивача в ЄРДР були внесені лише 15.10.2024 року, а до 10.09.24 року у Військової частини НОМЕР_1 не було перешкод щодо нараховування та виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100 000,00 грн. за час перебування позивача на лікуванні після отримання тяжкого поранення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищезазначені обставини суд доходить висновку, що відповідачем за час розгляду справи не було доведено правомірності ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 за період з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року у розмірі до 100 000 грн. за час (періоди) перебування ОСОБА_1 на лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення, з огляду на що позовні вимоги про визнання такої бездіяльності протиправною підлягають задоволенню.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, у розмірі до 100 000 грн. за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, у розмірі до 100 000 грн. за весь час (періоди) перебування позивача на лікуванні або у відпустці з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, у розмірі до 100 000 грн. за весь час (періоди) перебування позивача на лікуванні або у відпустці з 08.02.2024 року по 10.09.2024 року.

Розподіл судових витрат не провадити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький