Справа № 260/1159/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1159/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005, ), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач 3), яким просить суд: 1. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.09.2024 №36 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18.11.2024 №36 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 із врахуванням до трудового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року, починаючи з 11.09.2024. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, починаючи з 11.09.2024.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 28.08.2024 року нею було подано заяву про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058. Заяву було опрацьовано за принципом екстериторіальності відповідачем 2, внаслідок чого, останній прийняв рішення від 04.09.2024 року №36 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Так, до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року.

11 вересня 2024 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058. Однак, відповідач 3 прийняв рішення від 18.11.2024 року №36 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач 3 повідомив що в електронній пенсійній справі в заяві від 27.08.2021 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 року НОМЕР_3 , з зазначенням прізвища « ОСОБА_2 » (рос.), а у заяві від 11.09.2024 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 НОМЕР_4 із зазначенням прізвища « ОСОБА_3 » (рос.).

Позивач вважає вказані рішення відповідачів 2 і 3 незаконними та необґрунтованими та такими, що прийняті всупереч положенням чинного законодавства.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

06 березня 2025 року до суду від відповідача 1 надійшли матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1

07 березня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 зазначає, що Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області розгляд заяви позивачки не здійснювало, а тому і прав позивачки на призначення пенсії не порушило. Заяви позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, а також Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області лише повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області позбавлено фактичних та юридичних підстав з приводу надання обгрунтованих пояснень щодо відмови у призначенні пенсії, оскільки ГУ ПФУ в Закарпатській області не здійснювало розгляд заяв.

18 березня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 06.06.1977 року, оскільки відсутній документ, що підтверджує зміну прізвища ОСОБА_4 (на титульній сторінці відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб), а також не враховані архівні виписки з наказів та довідка про заробітну плату в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова, оскільки по батькові - ОСОБА_5 не відповідає паспорту - ОСОБА_6 . Таким чином, покликання позивача лише на записи в трудовій книжці, що заповнена із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, у цьому випадку є недостатніми. Також звертає увагу суду, що у п.26 постанови Кабінету від 12 серпня 1993 року №637, із змінами, внесеними постановою КМУ №497 від 11 квітня 2002 року, зазначено, якщо прізвище, ім`я та по батькові, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж працівника, не відповідають прізвищу, імені та по батькові зазначеним в паспорті або свідоцтві про народження особи, факт належності документа, що підтверджує трудовий стаж, даній особі може бути встановлено у судовому порядку. У разі неможливості отримання документів, які підтверджують відповідність прізвища вказаного в наказі, з урахуванням приписів ЦПК України, позивач має право звернутися безпосередньо до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо належності певних документів саме йому. Відтак, на думку представника відповідача 2, позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

21 березня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

24 березня 2025 року до суду від відповідача 3 надійшли матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач 3 не скористався.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали відмовної пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2024 року ОСОБА_7 , звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке, у свою чергу, рішенням від 04.09.2024 року №36 відмовило ОСОБА_7 у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до даного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 , на момент звернення з заявою про призначення пенсії, становить 17 років 10 місяців 04 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Так, до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року, оскільки відсутній документ, що підтверджує зміну прізвища ОСОБА_4 (на титульній сторінці відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб), а також не були враховані архівні виписки з наказів та довідка про заробітну плату в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова, оскільки по батькові - ОСОБА_5 не відповідає паспорту - ОСОБА_6 .

В подальшому, позивач повторно звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке рішенням №36 від 18.11.2024 року відмовило ОСОБА_7 , у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до даного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 , на момент звернення з заявою про призначення пенсії, становить 17 років 10 місяців 04 дні. Також, відповідно до даного рішення, позивача повідомлено, що в електронній пенсійній справі в заяві від 27.08.2021 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 НОМЕР_3 , з зазначенням прізвища « ОСОБА_2 » (рос.), а у заяві від 11.09.2024 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 року НОМЕР_4 із зазначенням прізвища « ОСОБА_3 » (рос.).

Вважаючи такі рішення органів Пенсійного фонду України протиправними, позивач звернулася за захистом свої прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону №1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивачки серії НОМЕР_2 записів про періоди роботи від 06.06.1977 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 року №162 (далі - Інструкція №162), де згідно з пунктом 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції №162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Стосовно відмови відповідача 2, викладеній у рішенні від 04.09.2024 року №36, суд зазначає наступне.

При поданні заяви, 28 серпня 2024 року, про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , було надано трудову книжку від 06 червня 1977 року серії НОМЕР_2 .

На першому аркуші трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року міститься запис «Прізвище ОСОБА_8 змінено на прізвище ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 ».

В даному випадку відповідач 2 мав в розпорядженні трудову книжку, в якій по хронології відображено місця та роботи які виконувала позивач, наявні відтиски печаток, тому суд констатує, що відповідач 2 до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

Відповідно до пунктів 2.12. Інструкції №162 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У такому ж порядку за необхідності вносяться зміни до відомостей про освіту, професію, спеціальність.

Отже, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом, а тому порушення вимог ведення трудової книжки жодним чином не повинна нести настання негативних наслідків для працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Дана обставина не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Щодо доводів про оскільки відсутній документ, що підтверджує зміну прізвища ОСОБА_4 (на титульній сторінці відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб), то дана обставина є виключно формальною розбіжністю, а тому орган Пенсійного фонду з врахуванням інших ідентифікуючих ознак міг встановити приналежність такого документу, саме ОСОБА_1 .

Разом з тим, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а.

Щодо не врахування архівних виписок з наказів та довідки про заробітну плату в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова, оскільки по батькові - ОСОБА_5 не відповідає паспорту - ОСОБА_6 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі цього Закону, також, відповідає п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У трудовій книжці позивача вказано, що у період з 06.06.1977 по 24.08.1977 вона працювала в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова.

Як наслідок, вказані записи про період роботи є першочерговими та за їх наявності ГУ ПФУ в Полтавській області взагалі не мало відмовляти у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з підстав наявності певних недоліків в оформлені архівних виписок з наказів та довідок про заробітну плату.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Окрім того, відповідачем 2 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж.

Враховуючи вищенаведене, відповідач 2 приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 18.11.2024 року №36 діяв у супереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Таким чином, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак необхідно зарахувати періоди роботи до страхового стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року.

Стосовно відмови відповідача 3, викладеній у рішенні від 18.11.2024 року №36, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Протилежний підхід зумовлює зловживання відповідачем своїх повноважень та суперечить вже згаданому вище принципу правової визначеності.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуване рішення від 18.11.2024 року №36 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, підлягає скасуванню, оскільки не містить чітко визначених підстав відмови у призначенні пенсії та чітко не визначено періодів роботи які не зараховано позивачу відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року.

Натомість, ОСОБА_1 , надано всі необхідні документи які засвідчують наявність необхідного страхового стажу для призначення пенсії у відповідності до трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року.

Поряд з цим, суд вирішуючи питання, хто із відповідачів повинен врахувати стаж позивача та повторно розглянути заяву, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1).

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно із пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Востаннє за призначенням пенсії за віком позивач звернувся 11 вересня 2024 року, а подана заява була розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 саме ГУ ПФУ в Чернігівській області слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком, оскільки саме цей орган Пенсійного фонду востаннє розглядав заяву позивача та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягають, оскільки призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідачів.

Верховний Суд у постанові від 21.05.2020 у справі №233/330/17 зазначив, що при розгляді справ за адміністративними позовами про зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити та виплачувати пенсію, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої пенсії, що не належить до компетенції суду.

Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу.

З урахуванням зазначеного, наведена вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, оскільки в рамках цієї адміністративної справи судом встановлювались обставини щодо наявності підстав для зарахування до загального стажу окремих періодів роботи позивача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 2, відповідача 3 за рахунок їхніх бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 968,96 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005, ), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.09.2024 року №36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18.11.2024 року №36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 06.06.1977 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич