Справа № 480/5007/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. Справа № 480/5007/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 09.12.24 по справі № 480/5007/24

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту ГУ ДПС у Сумській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судові витрати в розмірі 1211 грн, 20 коп. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність та безпідставність податкового повідомлення-рішення від 14.03.2024 № 06 про застосування відносно ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 4892 грн за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі по тексту Закон № 265/95-ВР), як такого, що прийняте за відсутності будь-якої вини позивача, позаяк ФОП ОСОБА_1 не здійснює підприємницької діяльності на території Київської області, а отримана від податкового органу у телефонному режимі інформація про наявність підробленої ліцензії на ім`я позивача, наразі слугує предметом досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000010 за ст.229 КК України незаконне використання знаку для товарів і послуг, фірмового найменування кваліфікованого зазначення походження товару, у поєднанні із шахрайством та підробленням документів.

Наполягав, що ФОП ОСОБА_1 здійснює прозорий та чесний бізнес виключно в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в смт. Свеса, Сумської області, жодних протиправних дій не вчиняв, позивачу нічого не відомо про функціонування незаконних торгових точок від свого імені за підробленими на його ім`я ліцензіями на території Київської чи інших областей, що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за спірним податковим повідомленням-рішенням (далі по тексту ППР).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 по справі № 480/5007/24 зобов`язано Головне управління ДПС у Київській області надати суду:

1) інформацію (з долученими доказами) щодо підстав для прийняття наказу про проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 ;

2) пояснення щодо підстав зазначення в наказі про проведення перевірки та направленнях суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 до адреси, що перевірялась - м. Біла Церква, ринок ТОВ "Комфорт", вул. Леваневського, 53-Г, кіоск;

3) надати повну роздруківку звіту смарт-каси (копія фото залучена ГУ ДПС у Київській області до відзиву);

4) надати відомості щодо реєстрації в установленому порядку кіоску - ринок ТОВ "Комфорт", вул. Леваневського, 53-Г, м. Біла Церква, в якому проводилась перевірка 22.02.2024 р.

Витребувані судом докази надати протягом СЕМИ днів з моменту отримання даної ухвали.

Попереджено Головне управління ДПС у Київській області, що в разі недобросовісного виконання процесуальних обов`язків, зловживанням правами та створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства, судом будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені статтею 145 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 480/5007/24 адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, 5а, м. Київ, 03151, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 480/5007/24 заяву Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про виправлення описко у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 задоволено частково.

Виправлено описки у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 р., а саме:

1) у тексті абзаців 1, 2 на сторінці 1:

замість "Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Київській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06".

зазначено: "Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 14.03.2024 року № 06".

2) у тексті абзацу 1 на сторінці 2:

замість "19.03.2024 року отримав від Головного управління ДПС у Київській області оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.03.2024 року № 06, з якого довідався, що воно прийнято на підставі Акту перевірки №11237/10/36/07/ від 22.02.2024 року, про який позивачу нічого не відомо".

зазначено: "19.03.2024 року отримав від Головного управління ДПС у Сумській області оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.03.2024 року № 06, з якого довідався, що воно прийнято на підставі Акту перевірки №11237/10/36/07/ від 22.02.2024 року, про який позивачу нічого не відомо".

3) у тексті абзацу 4 на сторінці 2,

замість "Із зазначеним оскаржуваним повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06, позивач не згоден та вважає, що обставини справи контролюючим органом встановлені неповно та неправильно, у зв`язку із тим, що відсутня вина позивача в правопорушенні, оскільки позивач взагалі жодного разу не перебував та не здійснював жодної підприємницької діяльності на території Київської області, а тому, вважає його незаконним і таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку".

зазначено: "Із зазначеним оскаржуваним повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 14.03.2024 року № 06, позивач не згоден....".

4) у тексті абзацу 10 на сторінці 12:

замість "14.03.2024 року Головним управління ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 06, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію за порушення вимог п.1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 4892 грн. (а.с. 17)".

зазначено: "14.03.2024 року Головним управління ДПС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 06, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію за порушення вимог п.1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 4892 грн. (а.с. 17)".

5) у тексті абзаців 1, 2 і 3 резолютивної частини рішення:

замість "Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, 5а, м. Київ, 03151, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн."

зазначено: "Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 14.03.2024 року № 06.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн."

У задоволенні іншої частини заяви про виправлення описок - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 480/5007/24 та прийняти нове постанову, якою відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для його скасування.

З посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.07.2023 по справі № 280/4696/22, наполягав, що формулювання конкретного змісту наказу про проведення перевірки є дискрецією контролюючого органу. Крім того, звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що зазначення у наказі на перевірку «здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», є достатньою підставою для призначення перевірки.

Спростовуючи висновок суду першої інстанції про не доведення факту реалізації позивачем у відповідному кіоску на момент проведення фактичної перевірки тютюнової продукції без застосування реєстратора розрахункових операцій (далі по тексту РРО) та роздруківки розрахункового документа встановленої форми, переконував, що з долучених до акту фактичної перевірки пояснень особи, що здійснювала розрахункові операції підтверджується у повному обсязі проведення розрахункових операцій із продажу тютюнових виробів без застосування належним чином зареєстрованого та опломбованого реєстратора розрахункових операцій.

Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Наполягав, що наведені в апеляційній скарзі аргументи з приводу правомірності включення ФОП ОСОБА_1 до наказу від 01.02.2024 року № 258-п «Про проведення фактичної перевірки», не мають жодного документального та нормативного, розумного та логічного підтвердження, а тому мають бути відхилені судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані та безпідставні, адже вони не спростовують фактичних обставин викладених у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Додатково просив суд апеляційної інстанції врахувати, що після отримання Територіальним управлінням БЕБ у Київській області повідомлення позивача про злочин та взяття його в роботу для здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000010, до діяльності позивача, як підприємця, жодних претензій від Територіального управління БЕБ у Київській області чи інших правоохоронних органів, пред`явлено не було та не надходило, що додатково свідчить про його непричетність до виявленої незаконної діяльності невстановлених осіб та відсутність вини в інкримінованих діяннях.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2003 державним реєстратором Ямпільської РДА Сумської області Підлісного В.О. зареєстровано фізичною особою -підприємцем (а.с.19-20).

01.02.2024 ГУ ДПС у Київській області прийнято наказ № 258-п про проведення протягом лютого 2024 року фактичної перевірки суб`єктів господарювання та об`єктів (згідно переліку) з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво, обігу та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), контролю щодо встановлених державною фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) (а.с.49 звор.бік).

Відповідно до витягу з додатку до наказу ГУ ДПС у Київській області від 01.02.2024 №258-п «Про проведення фактичної перевірки» зазначено перелік суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок працівниками відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Київській області, серед яких зазначено і ФОП ОСОБА_1 (а.с. 49 звор.бік ).

22.02.2024 ГУ ДПС у Київській області проведено перевірку кіоску розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.46 зворотній бік).

22.02.2024 ГУ ДПС у Київській області складено акт фактичної перевірки №11237/10/36/07/ (а.с.46 звор.бік-48).

Наведеним актом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ст.ст. 11, 15 Закону України «Про державне регулювання, виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями), п.1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст.168 Податкового кодексу України, ст.21, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

14.03.2024 року Головним управління ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 06, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію за порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 4892 грн. (а.с. 17).

Позивач не погодився із наведеним податковим повідомленням-рішенням та подав скаргу до ДПС України (а.с.30-32).

24.05.2024 ДПС України прийнято рішення №15545/6/99-00-06-03-02-06, яким скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 № 06 без змін (а.с.34-35).

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06, позивач звернувся до суду про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості, оскільки ГУ ДПС у Київській області жодним чином не наведено правомірності включення ФОП ОСОБА_1 до наказу від 01.02.2024 № 258-п «Про проведення фактичної перевірки», зокрема, не надано жодних доказів, що на час включення позивача до переліку суб`єктів, які підлягають перевірці, у податкового органу були докази, що у кіоску за адресою: ринок ТОВ «Комфорт», Київська область, м. Біла Церква, Ринок ТОВ «Комфорт», вул. Леваневського, 53г здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, судом враховано, що жодних доказів, на підставі яких контролюючих орган встановив належність кіоску за адресою ринок ТОВ «Комфорт», вул. Леваневського, 53-Г, м. Біла Церква не міститься в інформаційних базах ГУ ДПС.

Досліджуючи наявну в матеріалах справи копію роздруківки смарт каси від 21.02.2024 судом наголошено, що будь-яких даних про те, що зазначений пристрій належав саме ФОП ОСОБА_2 в матеріалах справи немає, а тому відомості з такого пристрою не можуть бути прийняті в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 за адресою: ринок ТОВ «Комфорт», вул. Леваневського, 53-Г, м. Біла Церква.

Також, судом зазначено, що податковим органом жодним чином не підтверджено, що позивач дійсно отримував ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за реєстраційними номерами: 2401841 від 05.01.2024 та 2401494 від 05.01.2024, а тому посилання представника ГУ ДПС у Київській області на наявність ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами у кіоску за адресою: ринок ТОВ «Комфорт», вул. Леваневського, 53-Г, м. Біла Церква, як на підставу здійснення підприємницької діяльності саме позивачем, визнано помилковим.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про не доведення відповідачем факту реалізації позивачем у кіоску за адресою: ринок ТОВ «Комфорт», вул. Леваневського, 53-Г, м.Біла Церква на момент проведення фактичної перевірки тютюнової продукції без застосування РРО та роздруківки розрахункового документа встановленої форми та, як наслідок, правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.03.2024 року № 06.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (надалі ПК України).

Як передбачено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

З аналізу вказаних положень убачається, що посадові особи контролюючого органу уповноважені розпочати проведення фактичної перевірки за умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення у зв`язку з допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, зокрема, спочатку провести податкову перевірку.

Нормами ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, у випадку незаконності перевірки прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Така правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14), від 27.01.2015 (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2018 (справа № 1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа № 808/1746/15), від 04.02.2019 (справа № 807/242/14).

Водночас суд не повинен надавати оцінку правомірності спірного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Колегія суддів враховує, з аналізу наведених норм вбачається, що фактична перевірка здійснюється саме за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Таким чином, з метою встановлення правомірності проведення контролюючим органом перевірки підлягають встановленню обставини ведення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності у кіоску за адресою : АДРЕСА_3 , ринок ТОВ «Комфорт».

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений у статті 299 ПК України.

Так, відповідно до статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

У випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом відповідної заяви або відомостей у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

До реєстру платників єдиного податку вносяться такі відомості про платника єдиного податку:

1) найменування суб`єкта господарювання, код згідно з ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відповідну відмітку у паспорті);

2) податкова адреса суб`єкта господарювання;

3) місце провадження господарської діяльності (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів);

5) ставка єдиного податку та група платника податку;

6) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування;

7) дата реєстрації;

8) види господарської діяльності (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів);

9) дата анулювання реєстрації.

У разі зміни місця провадження господарської діяльності заява подається платниками єдиного податку першої і другої груп не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулися такі зміни (пункт 298.5 статті 298 ПК України).

Як вбачається зі змісту пункту 298.6 статті 298 ПК України у разі зміни податкової адреси суб`єкта господарювання, місця провадження господарської діяльності заява подається платниками єдиного податку третьої групи не пізніше останнього дня кварталу, в якому відбулися такі зміни.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у графі «місцезнаходження фізичної особи-підприємця» зазначено : АДРЕСА_4 .

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 740898 по ФОП ОСОБА_1 , у графі «місце проживання фізичної особи-підприємця» вказано : АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу № 438 з реєстру платників єдиного податку податковою адресою ФОП ОСОБА_1 є : АДРЕСА_4 , а місцем провадження господарської діяльності АДРЕСА_5 .

Відомостей про реєстрацію ведення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності у кіоску за адресою : АДРЕСА_3 , ринок ТОВ «Комфорт» вказані документи не містять.

Слід зауважити, що з метою повного та всебічного розгляду справи судом першої інстанції ухвалами від 23.10.2024 та від 18.11.2024 було витребувано у податкового органу, зокрема, відомості щодо реєстрації в установленому порядку кіоску - ринок ТОВ "Комфорт", вул. Леваневського, 53-Г, м. Біла Церква, в якому проводилась перевірка 22.02.2024.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання вимог вказаних ухвал суду, відповідачем надано пояснення про те, що інформації про реєстрацію в установленому порядку кіоску за адресою: ринок ТОВ «Комфорт», АДРЕСА_3 , належного ФОП ОСОБА_1 не міститься в інформаційних базах ГУ ДПС.

Так, колегія суддів враховує, що будь-яких відомостей про реєстрацію кіоску за адресою: ринок ТОВ «Комфорт», АДРЕСА_3 за ФОП ОСОБА_2 не надано і до суду апеляційної інстанції.

Не містять матеріали справи і договору з адміністрацією ринку ТОВ «Комфорт», яким би підтверджувався факт ведення торгівлі ФОП ОСОБА_1 у м. Біла Церква.

З огляду на викладене, враховуючи повне заперечення позивача про ведення ним господарської діяльності у АДРЕСА_2 , відповідач на виконання частини 2 статті 77 КАС України має довести належними доказами існування такого факту, та як наслідок правомірність включення позивача до наказу про проведення перевірки.

Разом з цим, за встановлених у справі обставин, враховуючи те, що інших відомостей про здійснення позивачем господарської діяльності окрім як за адресою : АДРЕСА_6 , до матеріалів справи надано не було, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було доведено правомірність включення позивача до наказу від 01.02.2024 № 258-п «Про проведення фактичної перевірки», а відтак, твердження позивача про зворотне залишились неспростованими відповідачем та наявними в матеріалах справи доказами.

Надаючи оцінку фактичним обставинам, які зафіксовані в акті перевірки, та стали підставою прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів зі змісту акту фактичної перевірки встановлено, що на момент перевірки в кіоску, який за припущенням апелянта належить ФОП ОСОБА_2 , здійснювалась реалізація тютюнових виробів немаркованих марками акцизного податку встановленого зразка, без застосування РРО та без видачі довідкового розрахункового документа. Крім того, реалізація тютюнових виробів здійснена без одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

На підтвердження факту реалізації тютюнових виробів немаркованими марками акцизного податку встановленого зразка, без застосування РРО та без видачі довідкового розрахункового документу на загальну суму 4892 грн контролюючий орган посилається на пояснення стажера-продавця ОСОБА_3 та звіт смарт-каси, незареєстрованого в органах ДПС.

Суд апеляційної інстанції враховує, що заперечуючи проти вказаних доводів контролюючого органу, позивач наполягає, що не здійснює господарської діяльності на території Київської області (м. Біла Церква), йому нічого не відомо про наявність торговельної точки на його ім`я, що перевірялась, у тому числі, про наявність підроблених ліцензій, а тому він не може нести відповідальність за вчинення дій іншими невідомими особами від його імені за підробленими на його ім`я ліцензіями на території Київської чи інших областей.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон № 481-95-ВР (чинний, станом на момент проведення перевірки).

Відповідно до положень статті 1 Закону № 481-95-ВР у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Відповідно до статті 15 Закону № 481-95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, у тому числі ігристих, газованих, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі; на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі - 2000 гривень, а на території сіл і селищ, за винятком тих, що знаходяться у межах території міст, - 500 гривень на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на кожний окремий, зазначений у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, і 250 гривень - на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 481-95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального, тютюнової сировини посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до положень частини 2 статті 17 Закону № 481-95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовою особою ГДІ ГУ ДПС у Київській області Власюком В.А, при перевірці ФОП ОСОБА_4 було встановлено, що від імені останнього 21.02.2024 проведено реалізацію цигарок без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа, з підробленою ліцензією), чим порушено пункти 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та вчинено правопорушення, передбачене частиною 1 статті 155-1 КУпАП, за результатами чого винесено протокол про адміністративне правопорушення серії 637/10-36-07-08 від 15.03.2024.

Водночас, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2024 по справі № 357/4569/24 провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 155-1 КУпАП.

Закриваючи провадження за відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 155-1 КУпАП, суд послався на відсутність доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 , вказаного правопорушення, що також підтверджується не підписаним протоколом про адміністративне правопорушення та актом фактичної перевірки.

Слід зауважити, що в силу положень частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо не доведення вчинення ФОП ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення за частиною 1 статті 155-1 КУпАП не підлягають дослідженню та з`ясуванню в контексті розгляду даної справи.

При цьому, будь-яких обставин щодо реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів за відсутності ліцензії саме від імені та в інтересах ФОП ОСОБА_2 вказаним судовим рішенням встановлено не було.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що детективами Територіального управління БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000010 від 14.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28 (вчинення кримінального правопорушення групою осіб, групою осіб за попередньою змовою, організованою групою або злочинною організацією), частиною 1 статті 204 (незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту підакцизних товарів), частиною 1 статті 199 КК України (виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання, ввезення в Україну з метою використання при продажу товарів, збуту або збут підроблених грошей, державних цінних паперів, що існують у паперовій формі, білетів державної лотереї, марок акцизного податку чи голографічних захисних елементів) за викладеними у повідомленні ОСОБА_2 про злочин від 27.03.2024 обставинами.

Водночас, спірне податкове повідомлення-рішення від 14.03.2024 № 06 прийнято саме відносно позивача, як суб`єкта ведення господарської діяльності за встановленими у протоколі про адміністративне правопорушення серії 637/10-36-07-08 від 15.03.2024 фактами реалізації цигарок без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа, з підробленою ліцензією, та застосовано відносно ФОП ОСОБА_2 штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 4892 грн.

Разом з цим, при притягненні до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, останній згідно з пунктом 112.1 статті 112 ПК України повинен врахувати, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Приписами пункту 112.7 статті 112 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи у розумінні статті 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Подібна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Враховуючи, що штрафні (фінансові) санкцій (штрафи) є різновидом фінансової відповідальності, саме на відповідача покладено обов`язок доведення обставин, що платник податків мав можливість дотримання правил та норм, однак не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.

Колегія суддів наголошує, що оскільки постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2024 по справі № 357/4569/24 провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.155-1 ч.1 КУпАП, а наразі триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000010 від 14.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України за викладеними у повідомленні ОСОБА_2 про злочин від 27.03.2024 обставинами, наявні підстави вважати про відсутність в діях позивача ознак вини, як обов`язкової ознаки для застосування штрафних санкцій.

З урахуванням вищевикладених обставин, висновки контролюючого органу про здійснення позивачем реалізації тютюнових виробів без застосування реєстратора розрахункових операцій, з підробленою ліцензією слід вважати недоведеними, а податкове повідомлення-рішення від 11.07.2024 № 06 таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 480/5007/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко