Справа № 440/14250/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. Справа № 440/14250/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Шевяков І.С.) від 02 січня 2025 року по справі № 440/14250/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просив суд:

визнати протиправними та скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Полтавській області № 77/02-22-0 щодо відмови у поновленні та виплати пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) починаючи з 29.01.2024;

зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області поновити з 29.01.2024 виплату пенсії за вислугою років у відповідності до Закону № 2262-ХІІ.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасувати розпорядження Відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Полтавській області від 17.06.2024 № 77/02-22-06.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за вислугою років у відповідності до Закону № 2262-ХІІ з 29.01.2024, а також сплатити заборгованість, яка виникла з 29.01.2024.

Стягнено з ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що вживалися дії про направлення запитів на адресу ПФ РФ (з січня 2022 року до лютого 2022 року) щодо відправки пенсійної справи позивача з м. Рязань до ГУ ПФУ в Полтавській області. Проте, у зв`язку з встановленням військового стану в Україні комунікаційні відносини між Україною та РФ розірвані. На даний час оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області не надходив.

Зазначає, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, поновлення виплати пенсії позивачу не вбачається за можливе, оскільки відсутній оригінал пенсійної справи з наявними в ній документами, за якими можливо б визначити право ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років. Окрім того, відсутні довідка-атестат про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання в російській федерації, яка необхідна для уникнення подвійного призначення пенсії одного і того ж виду.

На підставі викладеного, ГУ ПФУ в Полтавській області вирішено залишити питання про поновлення виплати пенсії за вислугою років ОСОБА_1 на контролі до його врегулювання на законодавчому рівні та до надходження пенсійної справи останнього з необхідними документами до ГУ ПФУ в Полтавській області.

Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 КАС України.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримував пенсію згідно Закону № 2262-ХІІ.

За результатами розгляду заяви позивача від 25.01.2024, яка зареєстрована в ГУ ПФУ в Полтавській області 29.01.2024 за № 3833/8 щодо виплати пенсії на території України, листом від 09.02.2024 № 1600-0203-8/10140 відповідачем повідомлено, що у зв`язку з встановленням воєнного стану в Україні, розірванням комунікаційних відносин між Україною та РФ, на сьогодні відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» не здійснюють пересилання поштових відправлень на територію РФ. Здійснити запит пенсійної справи не вбачається за можливе. Додатково зазначено, що розглянути питання поновлення виплати пенсії можливо після внесення змін до законодавства.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі № 440/3318/24, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у поновлені виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 29.01.2024 та прийняти рішення у результаті її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

На виконання судового рішення Відділом з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житловий субсидій та пільг ГУ ПФУ в Полтавській області 17.06.2024 винесено розпорядження № 77/02-22-06 за змістом якого питання поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання ОСОБА_1 , 1962 року народження, відповідач залишив на контролі до врегулювання зазначеного питання на законодавчому рівні та до надходження його пенсійної справи з необхідними документами до ГУ ПФУ в Полтавській області.

Дане розпорядження відповідач мотивував тим, що: внаслідок встановлення воєнного стану в Україні комунікаційні відносини між Україною та російською федерацією розірвані; оригінал пенсійної справи гр. ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області не надходив; поновлення виплати пенсії гр. ОСОБА_1 . ГУ ПФУ в Полтавській області неможливе, оскільки відсутній оригінал пенсійної справи з наявними в ній документами, за якими можливо було б визначити право позивача на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ; про відсутність довідки-атестату про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання в російській федерації.

Позивач не погодився з відмовою відповідача в поновленні виплати пенсії, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправних дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні та виплати пенсії за вислугу років у відповідності до Закону 2262-ХІІ, так як припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статті 49 Закону № 1058-IV. У зв`язку з чим, дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за вислугою років у відповідності до Закону № 2262-ХІІ з 29.01.2024, а також сплатити заборгованість, яка виникла з 29.01.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, врегульовано положеннями Закону № 2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (стаття 11 Закону № 2262-ХІІ).

За приписами статті 52 Закону № 2262-ХІІ особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Витрати на доставку пенсії здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до статті 62 Закону № 2262-ХІІ пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктами 3, 11 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1), передбачено, що заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію. Днем звернення за перерахунком, поновленням пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію. Днем звернення за перерахунком, поновленням пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням) (початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняттям (звільненням) на (зі) службу (служби), за виплатою недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, виплатою одноразової грошової допомоги, виплатою допомоги на поховання вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів)).

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів. При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, і яка набрала для України чинності з 01.02.2007 (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке, крім іншого, гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

З урахуванням встановлених обставин справи, загальновідомих фактів військової агресії та введення воєнного стану, наведених норм чинного законодавства України, позивач, як громадянин України, якому припинена виплата пенсії на території РФ, не може бути позбавлений конституційного права на пенсійне забезпечення. У обставинах цієї справи - права на поновлення пенсії, яка була призначена позивачу відповідно до Закону № 2262-ХІІ та виплачувалася до виїзду за кордон. Право позивача на поновлення пенсії не може ставитися у залежність від таких чинників, як припинення дипломатичних відносин, відсутність/ неможливість витребування пенсійної справи тощо. При цьому, відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи з незалежних від нього причин, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003).

Таким чином неможливість здійснити запит пенсійної справи від РФ не є обґрунтованою підставою для відмови у призначенні (поновленні) виплати пенсії, за наявності відомостей, що свідчать про її призначення та закриття з 04.04.2013 у зв`язку із виїздом за кордом. Враховуючи подану заяву позивачем разом із доданими до неї документами, пенсійний орган зобов`язаний здійснити їх перевірку та винести обґрунтоване рішення відповідно до норм діючого законодавства щодо заявленого по суті питання.

У рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі № 440/3318/24, яке набрало законної сили, суд дійшов висновків, що позивач, як громадянин України, якому припинена виплата пенсії на території РФ, не може бути позбавлений конституційного права на пенсійне забезпечення, у цьому випадку права на поновлення пенсії, яка була призначена позивачу відповідно до Закону № 2262-ХІІ та виплачувалася до виїзду за кордон. Право позивача на поновлення пенсії не може ставитися у залежність від таких чинників, як припинення дипломатичних відносин, відсутність/ неможливість витребування пенсійної справи тощо. При цьому, відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи з незалежних від нього причин, а протилежне позбавляє його права на її відновлення. А неможливість здійснити запит пенсійної справи від РФ не є обґрунтованою підставою для відмови у призначенні (поновленні) виплати пенсії, за наявності відомостей, що свідчать про її призначення та закриття з 04.04.2013 у зв`язку із виїздом за кордом. Враховуючи подану заяву позивачем разом із доданими до неї документами, пенсійний орган зобов`язаний здійснити їх перевірку та винести обґрунтоване рішення відповідно до норм діючого законодавства щодо заявлено по суті питання.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією РФ проти України, починаючи з 24.02.2022, листування із РФ зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ «Укрпошта» на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Зазначене вище унеможливлює отримання пенсійним органом документального підтвердження припинення виплати пенсії позивачу на невизначений час.

Не можуть бути прийняті судом як належна підстава для відмови у поновленні виплати пенсії твердження відповідача, що оскільки на дату звернення позивача із заявою його паперова пенсійна справа до органів ПФУ України не надходила, у пенсійного органу відсутні підстави взяття на облік пенсіонера для виплати пенсії за новим місцем проживання.

Відповідно до п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.8 Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Отже, наведені відповідачем обставини (відсутність паперової пенсійної справи) не є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладених на нього законом обов`язків.

Крім того, відповідач не позбавлений права зробити відповідні запити до банківської установи, в якій позивач отримував пенсію, до центральних органів МО України тощо, з метою отримання інформації про пенсійні виплати ОСОБА_1 .

Також аналіз наведених вище норм законодавства контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю її пенсійної справи, а протилежне позбавляє її права на її відновлення.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17.

Відсутність оригіналу пенсійної справи та інших доказів щодо виплати пенсії позивачу не може позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення.

Відсутність пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю її пенсійної справи, оскільки протилежне позбавляє особу права на її відновлення, яке особа має, у тому числі, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Конституційний Суд України вказаному вище рішенні дійшов висновку, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду даної справи вина позивача у відсутності пенсійної справи відсутня.

Крім того, суд зауважує, що сама умова щодо витребування пенсійної справи від уповноважених органів російської федерації встановлює для громадян України непередбачену законами вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для витребування пенсійної справи є неможливим. Вказане взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що, в свою чергу, порушує їх гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист.

Щодо аргументу відповідача про відсутність довідки-атестату про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання в РФ, суд зазначає, що відсутність інформації про припинення виплати пенсії на території держав-учасниць Угоди не може бути підставою для відмови у призначенні, поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера, про що було наголошено Верховним Судом у постанові від 17.09.2024 у справі № 580/3576/22.

Суд зазначає, що нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, урегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17.

Отже з аналізу положень Закону № 1058-IV вбачається, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статті 49 цього Закону.

Як виявлено з матеріалів справи, зокрема, з розпорядження від 17.06.2024, відповідач вдруге відмовив у задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю законодавчого врегулювання правового питання за відсутності можливості отримання документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати.

Тобто, відповідачем не надано жодного обґрунтованого доказу на підтвердження наявності підстави для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу, яка була б передбаченою законами України.

Більше того, вимогами законодавства, у тому числі вищезазначеними нормативними актами, не передбачено такої підстави для відмови у поновленні виплати пенсії, як відсутність можливості отримання документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати. Фактично відмова відповідача у поновленні виплати пенсії, викладена у його розпорядженні від 01.04.2024 № 440/9988/23, ґрунтується на вільному тлумаченні норм чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів зауважує, що, не поновлюючи позивачу пенсію за відсутності обґрунтованих підстав, відповідач порушив право останнього на її отримання.

Оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього - в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі №235/4162/17, від 20.03.2018 у справі № 234/2389/17, від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року по справі № 440/14250/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко