Справа № 460/2565/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/2565/24 пров. № А/857/4728/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року, головуючий суддя Гудима Н.С., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, ГУПФУ в м. Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зобов`язати зарахувати до часу постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період навчання з 01.09.1987 року по 01.07.1992 року та призначити пенсію за віком з 12.02.2024 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, як потерпілій від Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач відмовив у призначенні даного виду пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного строку проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року. Позивач вважала таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.02.2024 року №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03.01.2024 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в м. Києві оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року складає 1 рік 9 місяців 10 днів, що не дає права на зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лютинськ Дубровицького району Рівненської області. Зареєстроване місце проживання з 19.07.1999 року с.Берестя Дубровицького (нині, - Сарненського) району, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області 14.06.1999 року.

Позивачка є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 04.03.2023 року повторно замість посвідчення серії НОМЕР_3 .

Довідкою від 20.11.2023 року №641, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, підтверджено, що позивачка була зареєстрована та постійно проживала в с.Лютинськ Сарненського (раніше, - Дубровицького) району Рівненської області з дня народження по 1988 рік, з 22.07.1992 року по 02.10.1992 року, з 02.11.1994 року по 10.08.1995 року. Підстава: погосподарська книга №3 о/р 213 за 1986-1990 роки, №7 о/р 204 за 1991-1995 роки.

Довідкою від 23.10.2023 року №1080, виданою виконавчим комітетом Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, підтверджується, що позивачка дійсно була зареєстрована та постійно проживала у с.Золоте Дубровицького району Рівненської області з 09.10.1992 року по 24.10.1994 року. Підстава: погосподарська книга №18, о/р №558 за 1991-1995 роки, будинкова книга №10, сторінка 35 за 1991-1997 роки.

Довідкою від 08.11.2023 року №2/1026, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, підтверджено, що позивачка дійсно зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_1 з 16.08.1995 року по даний час. Згідно погосподарських книг за 1991-1995 роки, №1-4, о/р №106, за 1996-2000 роки №2, о/р №103, за 2001-2005 роки №2, о/р №107, за 2006-2010 роки №6, о/р №546, за 2011-2015 роки №6, о/р №565-1, за 2016-2020 роки №3, о/р №01-0573-1.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року №106 населені пункти - с.Лютинськ, с.Золоте, с.Берестя Дубровицького району Рівненської області віднесені до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

12.02.2024 року позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Так, 20.02.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві прийнято рішення №92 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

У цьому рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів про стаж, загальний страховий стаж враховано по 31.12.2023 року і такий складає 35 років 8 місяців 9 днів. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року складає 1 рік 9 місяців 10 днів.

При цьому, зі змісту наведеного рішення видно, що до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не включено період навчання з 01.09.1987 року в м. Рівне.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (12.02.2024 року) остання досягла віку 54 роки 1 місяць 11 днів та має страховий стаж 35 років 8 місяців 9 днів. Отже, в досліджуваній ситуації дотримано умови для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми видно, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 роки, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Як видно із матеріалів справи, що згідно із довідками від 20.11.2023 року №641, 23.10.2023 року №1080, 08.11.2023 року №2/1026 позивач була зареєстрована та постійно проживала в с.Лютинськ Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з дня народження по 1988 рік, з 22.07.1992 року по 02.10.1992 року, з 02.11.1994 року по 10.08.1995 року; у с.Золоте Дубровицького району Рівненської області - з 09.10.1992 року по 24.10.1994 року, в АДРЕСА_1 зареєстрована та постійно проживає з 16.08.1995 року по даний час.

Також, з матеріалів справи слідує, що згідно з записами диплому НОМЕР_4 позивач з 01.09.1987 року по 26.06.1992 рік навчалася в Рівненському державному педагогічному інституті, м. Рівне, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постійне місце роботи/навчання на денній формі позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача у Рівненському державному педагогічному інституті (розташований у м. Рівне) спростовують факт постійного проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.

Таким чином, доказами, долученими до матеріалів справи, не підтверджено факт постійного проживання (роботи) позивача на території гарантованого добровільного відселення понад 3 роки станом на 01.01.1993 року (у позивача 1 рік 9 місяців 10 днів), відтак вона не набула права на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, колегія суддів вважає, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, однак не підтверджує факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі №460/2565/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич