Справа № 140/10956/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/10956/24 пров. № А/857/6631/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року, головуючий суддя Сорока Ю.Ю., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ у Волинській області, ГУПФУ у Полтавській області, ГУПФУ в Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним та скасування рішення № 72 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21 червня 2024 року і Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03 вересня 2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 період роботи з 02 червня 2015 року по 21 жовтня 2019 року фельдшером підземного пункту охорони здоров`я на Державному підприємстві Шахта № 1 Нововолинська та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 з 14 червня 2024 року на підставі пункту а) частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VІІІ.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.06.2024 року №72 позивачу відмовлено у призначенні пенсії позивачу, оскільки заявниця не досягла відповідного пенсійного віку та у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. У зв`язку із чим, 27.08.2024 року позивачем через ГУ ПФУ у Волинській області до заяви долучено довідку КНП Нововолинська центральна міська лікарня з інформацією про відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Проте, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03.09.2024 року №372 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків за період роботи з 02.06.2015 року по 21.10.2019 року фельдшером підземного пункту охорони здоров`я у ДП Шахта №1 Нововолинська. Позивач вважала такі дії відповідача протиправними, оскільки страхувальник (роботодавець) ДП Шахта №1 Нововолинська щомісячно здійснювало відрахування страхових внесків із заробітної плати та сплачувало страхові внески за нього, а факт не зарахування сум страхових внесків, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу за періоди роботи з 02.06.2015 року по 21.10.2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03 вересня 2024 року №72; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до пільгового та страхового стажу період роботи з 02.06.2015 року по 21.10.2019 року фельдшером підземного пункту охорони здоров`я у ДП Шахта №1 Нововолинська; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУПФУ в Запорізькій області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач змінити резолютивну частину рішення, виклавши її в іншій редакції; відповідач скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що у рішенні суду першої інстанції не вказано про порушення відповідачем вимог чинного законодавства при визначенні пенсійного віку позивача, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та не зазначено норм пункту а) частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які ГУ ПФУ в Запорізькій області, як суб`єкт владних повноважень, повинен застосувати при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

ГУПФУ в Запорізькій області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 01.07.2000 року в система персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України не містить даних про перерахування страхових внесків із сум доходів, виплачених на користь позивача за спірний період роботи, тобто за 02.06.2015 року по 21.10.2019 року, то спірний період не може бути зарахований.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.06.2024 року №72 позивачу відмовлено у призначенні пенсії позивачу, оскільки заявниця не досягла відповідного пенсійного віку та у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

У зв`язку із чим, 27.08.2024 року позивачем через ГУ ПФУ у Волинській області до заяви долучено довідку КНП Нововолинська центральна міська лікарня з інформацією про відпустки по догляду за дитиною до трьох років.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03.09.2024 №372 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків за період роботи з 02.06.2015 року по 21.10.2019 року фельдшером підземного пункту охорони здоров`я у ДП Шахта №1 Нововолинська.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, а тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового та пільгового стажу позивача період роботи з 02.06.2015 по 21.10.2019 фельдшером підземного пункту охорони здоров`я у ДП Шахта №1 Нововолинська для призначення пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачем з приводу обставин, викладених у рішенні ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.06.2024 року №72 подано довідку КНП Нововолинська центральна міська лікарня з інформацією про відпустки по догляду за дитиною до трьох років, а відтак спір в цій частині вичерпано. А належним способом захисту в даному випадку із врахуванням статті 245 КАС України, буде зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.06.2015 року по 21.10.2019 року фельдшером підземного пункту охорони здоров`я у ДП Шахта №1 Нововолинська, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового та пільгового стажу позивача період роботи з 02.06.2015 по 21.10.2019 фельдшером підземного пункту охорони здоров`я у ДП Шахта №1 Нововолинська для призначення пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через що позовні вимоги в цій є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції щодо вичерпаності рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.06.2024 №72, оскільки позивачем було надано довідку КНП Нововолинська центральна міська лікарня з інформацією про відпустки по догляду за дитиною до трьох років, а підставою для відмови в призначенні пенсії слугувала лише не зарахування періоду роботи через відсутність даних про перерахування страхових внесків із сум доходів, виплачених на користь позивача за спірний період роботи, тобто за 02.06.2015 року по 21.10.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі №140/10956/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич