Справа № 947/1381/25
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1381/25
Провадження № 2-а/947/61/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Петренка В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ЕНА №3765189,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області, рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича, в якому просить визнати дії рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича протиправними, щодо складання постанови серії ЕНА №3765189 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а також скасувати вказану постанову.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 31.12.2024 року рядовим поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігорем Дмитровичем було складено відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №3765189 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки факт адміністративного правопорушення, щодо перевищення швидкості останнім фіксував інший поліцейський, а саме лазерним вимірювачем TruCam 000346, проте на його прохання, працівниками поліції не було надано відповідних документів на вказаний прилад, що свідчить про те, що показники швидкості автомобіля були отримані приладом TruCam 000346 який не повірений, а тому ці показники не є належним доказом, а факт порушення ним вимог правил дорожнього руху не доведений об`єктивними та беззаперечними доказами.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області; рядового поліції 2 взводу 6 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: зазначити в адміністративному позові ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) для Управління патрульної поліції в Одеській області; зазначити письмове підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; додати до позовної заяви всі наявні в позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; додати до позовної заяви копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи. Роз`яснено позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

23.01.2025 року від позивача надійшов адміністративний позов з виправленими недоліками.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області; рядового поліції 2 взводу 6 роти 2 батальйону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування у Управління патрульної поліції в Одеській області доказів було задоволено. Витребувано у Управління патрульної поліції в Одеській області відеозапис з боді камер поліцейського Павлюк Ігоря Дмитрович та поліцейського Тімановського Олександра, щодо вчинення 31.12.2024 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та обставин складання відносно нього постанови ЕНА №3765189 за ч.1 ст.122 КУпАП.

Від представника відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, у якому він вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, крім того стверджує, що 31.12.2024 року рядовим поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігорем Дмитровичем, о 14.54 год. було виявлено, що позивач керував транспортним засобом Toyota Venza номерний знак НОМЕР_1 на 26 км траси М-15 «Одеса-Рені», що в с-щі Розселенець, Одеської області, зі швидкістю 91 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км/год, та своїми діями перевищив максимальне обмеження швидкості руху на 41 км/год. (швидкість вимірювалась приладом TruCamТС000346), чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Виявивши вказане вище та встановивши в діях позивача порушення, в межах наданих повноважень, цілком правомірно поліцейський рядовий поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігор Дмитрович, склав оскаржувану постанову відносно ОСОБА_1 .

За таких обставин, підстави для визнання дій поліцейського рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича неправомірними та скасування постанови ЕНА №3765189 від 31.12.2024 року та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Крім того, не погоджується з твердженнями позивача та зазначає, що лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів TruCamТС000346, яким було зафіксовано правопорушення, вчинене позивачем, має наступний перелік документів: копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31956 від 04.10.024 року та чинне до 04.10.2025 року; копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012; відповідь Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за вих. №3423-08/3679-09 від 28.01.2019 року; посібник користувача TruCam; копія наказу №2668 від 29.11.2024 року «Про внесення змін до наказу ДПП від 08.07.2024 року №1396.

Зазначає, що оригінали вказаних вище документів завжди знаходяться у кейсі зберігання приладу, який видається поліцейським при отриманні лазерного вимірювачу швидкості руху транспортних засобів TruCamТС000346 на початку зміни.

Таким чином, докази з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCamТС000346 та відео з портативних відео реєстраторів інспекторів є доказами вчинення адміністративного правопорушення та відповідають вимогам ст.251 КУпАП та ст.72, 73, 74, 75, 76 КАС України.

При цьому, позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав інспекторам письмові пояснення по суті вчиненого ним правопорушення та жодної іншої письмової заяви чи клопотання ні під час підготовки, ні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п.5 ст.278 КУпАП.

У своїй відповіді на відзив, наданій суду, позивач зазначає, що не погоджується з твердженнями представника відповідачів, просить скасувати оскаржувану постанову та задовольнити його позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 31.12.2024 року рядовим поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігорем Дмитровичем, о 14.54 год. було виявлено, що позивач керував транспортним засобом Toyota Venza номерний знак НОМЕР_1 на 26 км траси М-15 «Одеса-Рені», що в с-щі Розселенець, Одеської області, зі швидкістю 91 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км/год, та своїми діями перевищив максимальне обмеження швидкості руху на 41 км/год. (швидкість вимірювалась приладом TruCamТС000346), чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Виявивши вказане вище та встановивши в діях позивача порушення, в межах наданих повноважень, цілком правомірно поліцейський рядовий поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігор Дмитрович, склав оскаржувану постанову ЕНА №3765189 відносно ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду .

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Враховуючи зазначені в наведених вище нормах вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що спірна постанова відповідає вказаним вимогам, крім того, в постанові зазначено, що відео фіксація була здійснена на TruCam TС 000346.

Можливість використання виробу TruCам LTI 20/20 №ТС 000346 виробництва Laser Technology Inc. підтверджена свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31956 від 04.10.024 року яке чинне до 04.10.2025 року; сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012; відповіддю Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за вих. №3423-08/3679-09 від 28.01.2019 року; посібником користувача TruCam; наказом №2668 від 29.11.2024 року «Про внесення змін до наказу ДПП від 08.07.2024 року №1396.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346, сертифікат був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку, що свідоцтво про повірку № 22-01/31956 від 04.10.2024 є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача 31.12.2024 року, та вважає, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346 є належним та допустимим доказом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, суд встановив, що ОСОБА_1 31.12.2024 р. о 14.54 год. керуючи транспортним засобом Toyota Venza номерний знак НОМЕР_1 на 26 км траси М-15 «Одеса-Рені», що в с-щі Розселенець, Одеської області, зі швидкістю 91 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км/год, та своїми діями перевищив максимальне обмеження швидкості руху на 41 км/год. (швидкість вимірювалась приладом TruCamТС000346), чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП.

Отже, позивачем перевищена максимальна швидкість у населеному пункті, де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км/год, на 41 км/год., за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що поліцейський рядовий поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігор Дмитрович мав право здійснювати вимірювання швидкості руху т.з. лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 ТС000346, на вказаний прилад мається свідоцтво про повірку № 22-01/31956 від 04.10.2024 року, та за такого показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346 є належним та допустимим доказом.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та, зокрема, швидкісного режиму.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В обґрунтування власної позиції позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт перевищення встановленого Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху та, відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також доказів того, що показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000346 не є належним та допустимим доказом.

Крім того, в якості відповідача позивачем було визначено Управління патрульної поліції в Одеській області, адресу зазначено - м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, що територіально відноситься до Київського району м. Одеси.

Суд звертає увагу на тому, що пунктом 7-1 частини другої статті 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною першою статті 121 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 121 КУпАП.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року по справі №742/2298/17, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст.222 КУпАП).

При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).

З огляду на викладене, оскільки відповідач - Управління патрульної поліції в Одеській області є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, не може виступати відповідачем у справі за адміністративним позовом, суд зазначає, що належним відповідачем може бути лише орган Національної поліції, від імені якого діяв співробітник поліції, і який є юридичною особою.

Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції у цьому випадку є Департамент патрульної поліції, тобто суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки інспектор патрульної поліції є посадовою особою відповідного органу, який діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а Управління патрульної поліції в Одеській області є лише територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу юридичної особи.

При цьому, чинний КАС України, на відмінну від ЦПК України та ГПК України, не передбачає можливості розгляду справи за місцезнаходженням філії або представництва юридичної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Управління патрульної поліції в Одеській області, яке є структурним підрозділом Національної поліції України, та не є юридичною особою, не може бути визначений в якості відповідача у даній справі.

Належним відповідачем є Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 242, 244, 245, 250, 293, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, рядового поліції 2 взводу, 6 роти, 2 батальону УПП в Одеській області Павлюк Ігоря Дмитровича про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ЕНА №3765189 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту рішення.

У зв`язку із перебуванням судді Петренко В.С. у відпустці, рішення складено та підписано 31.03.2025 року.

Суддя В. С. Петренко