Справа № 460/7401/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/7401/24 пров. № А/857/23773/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл., Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Максимчук О.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 05.09.2024р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 05.09.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

09.07.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції 10.07.2024р.) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. № 06 від 23.02.2024р. про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 16.02.2024р., зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії в повному розмірі, період навчання з 17.10.1988р. по 17.04.1989р. в учбово-курсовому комбінаті ЗАТ «УБ РАЕС», з 20.03.1985р. по 11.11.1985р. - період роботи у ВАТ «Мар`янівський бурякорадгосп», з 01.09.2000р. по 30.09.2000р., з 01.11.2000р. по 31.12.2000р., з 01.02.2001р. по 28.02.2001р., з 01.08.2002р. по 31.01.2002р. - періоди роботи в кооперативі «Полісся», з 01.12.2007р. по 14.01.2008р. - період роботи в ВАТ «Овруцький молочно-консервний комбінат», з 15.01.2008р. по 28.07.2008р. - період роботи в ТзОВ «Білогір`я молокопродукт», з 14.02.2011р. по 31.03.2011р. - період роботи в ФОП ОСОБА_2 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а також періоди роботи за цивільно-правовими договорами з ПАТ «Дубномолоко» з 01.06.2012р. по 31.05.2018р. та за цивільно-правовим договором з ТзОВ «Рожищенський сирзавод» - з 01.03.2022р. по 31.05.2022р.;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 6 років у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 16.02.2024р. (а.с.1-16).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.26 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 06 від 23.02.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2024р. щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 17.10.1988р. по 17.04.1989р. в учбово-курсовому комбінаті ЗАТ «УБ РАЕС», з 20.03.1985р. по 11.11.1985р. - період роботи в ВАТ «Мар`янівський бурякорадгосп», з 01.09.2000р. по 30.09.2000р., з 01.11.2000р. по 31.12.2000р., з 01.02.2001р. по 28.02.2001р. - періоди роботи в кооперативі «Полісся», з 01.12.2007р. по 14.01.2008р. - період роботи в ВАТ «Овруцький Молочно-консервний комбінат», з 15.01.2008р. по 28.07.2008р. - період роботи в ТзОВ «Білогір`я молокопродукт», з 14.02.2011р. по 31.03.2011р. - період роботи в ФОП ОСОБА_2 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , а також період роботи за цивільно-правовими договорами з ПАТ «Дубномолоко» з 01.06.2012р. по 31.05.2018р. та за цивільно-правовим договором з ТзОВ «Рожищенський сирзавод» з 01.03.2022р. по 31.05.2022р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.145-150).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.152-156).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний орган не врахував представлену позивачем трудову книжку, оскільки наявне виправлення в даті народження позивача. За таких умов апелянт врахував періоди роботи згідно уточнюючих довідок.

Окрім цього, згідно Реєстру застрахованих осіб в ньому відсутні відомості про нарахування заробітної плати позивача та сплату страхових внесків за періоди роботи з 01.09.2000р. по 30.09.2000р., з 01.11.2000р. по 31.12.2000р., з 01.02.2001р. по 28.02.2001р., з 01.08.2002р. по 31.12.2002р., 01.12.2007р. по 31.12.2007р., через що правові підстави для зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу позивача є відсутніми.

Також наголошує на тому, що періоди роботи ОСОБА_1 в ТзОВ «Білогір`я молокопродукт» з 15.01.2008р. по 27.07.2008р., у ФОП ОСОБА_2 з 14.02.2011р. по 31.03.2011р., з 01.06.2012р. по 31.05.2018р. в ПАТ «Дубномолоко» та з 01.03.2022р. по 31.05.2022р. у ТзОВ «Рожищенський сирзавод» зараховано до страхового стажу позивача пропорційно сплаченим страховим внескам.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Полиці Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської обл., ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла віку 54 роки, є громадянкою України, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_3 , виданим позивачу 10.12.2001р. Рівненською обласною державною адміністрацією (а.с.18).

Позивач проживає та зареєстрована в с.Іванчі Вараського району Рівненської обл., яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів /КМ/ УРСР № 106 від 23.07.1991р., починаючи з 13.07.1969р. по 12.01.1989р. та з 03.10.1990р. по теперішній час, що підтверджується довідкою Полицької сільської ради № 797 від 18.07.2023р. та відміткою в паспорті позивача (а.с.20-25, 65).

Після досягнення 13.07.2023р. 54-річного віку, позивач звернулася 16.02.2024р. до ПФ України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років (а.с.51).

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто відповідачем ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. та 23.02.2024р. прийнято рішення № 06 про відмову в призначенні пенсії за віком за нормами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не враховано надану трудову книжку через виправлення дати народження на титульному аркуші; враховано уточнюючі довідки про стаж роботи).

Згідно вказаного рішення вік заявниці на дату звернення становить 54 роки 07 місяців 03 дні, необхідний страховий стаж складає 24 роки (тобто, мінімальний страховий стаж для призначення пенсії в 2023 році - 30 років зменшений на 6 років). Відповідно до розрахунку страхового стажу, який є додатком до рішення, страховий стаж заявниці становить 19 років 04 місяці 13 днів. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у с.Іванчі Вараського району з 26.04.1986р. по 16.10.1988р., з 03.10.1990р. по даний час становить 35 років 03 місяці 08 днів, а станом на 01.01.1993р. - 04 роки 08 місяців 20 днів (а.с.44-45).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що період проживання позивача з 26.04.1986р. по 16.10.1988р., з 03.10.1990р. по дату видачі довідки (від 18.07.2023) в зоні гарантованого добровільного відселення (с.Іванчі Вараського району) дає право позивачу на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Водночас, пенсійний орган помилково не врахував записи трудової книжки позивача, а відсутність інформації про сплату страхових внесків страхувальниками в інформаційній базі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Отже, пенсійний орган протиправно не зарахував в повній мірі до страхового стажу періоди роботи і навчання позивача.

За таких обставин спірне рішення № 06 від 23.02.2024р. не ґрунтується на вимогах закону.

Обираючи спосіб захисту прав позивача, суд вийшов за межі позовних вимог згідно ч.2 ст.9 КАС України та зобов`язав повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2024р.про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів.

Решта вимог позивача, які мають похідний характер, суд визнав передчасними.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають нормам права, при цьому судом допущено порушення норм матеріального права, з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 ст.9 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004р., передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, норми спеціального закону в розглядуваному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993р.

Спір між сторонами у розглядуваній справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, необхідного стажу та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Як встановлено судом першої інстанції, в рішенні від 23.02.2024р. про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не заперечував факт проживання позивача з 26.04.1986р. по 16.10.1988р., з 03.10.1990р. по дату видачі довідки (від 18.07.2023р.) у зоні гарантованого добровільного відселення, що становить 35 років 03 місяці 08 днів.

Таким чином, період проживання позивача з 26.04.1986р. по 16.10.1988р., з 03.10.1990р. по дату видачі довідки (від 18.07.2023р.) в зоні гарантованого добровільного відселення (с.Іванчі Вараського району) дає йому право на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Згідно абз.1 ч.1 ст.55 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В свою чергу, статтею 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 року.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах необхідний страховий стаж становив 30 рік.

Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, тому необхідною умовою призначення у 2024 році ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку є досягнення нею 54-річного віку та наявність страхового стажу на рівні 24 років (30-6=24).

Разом з тим, відповідач визначив страховий стаж позивача тривалістю 19 років 04 місяці 13 днів (а.с.54).

В частині підтвердження страхового стажу позивача колегія суддів враховує, що під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії пенсійний орган врахував лише страховий стаж ОСОБА_1 , підтверджений уточнюючими довідками.

Водночас, відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не врахував записи трудової книжки позивача через виправлення дати народження на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.11.1985р., а також період навчання з 17.10.1988р. по 17.04.1989р. в учбово-курсовому комбінаті ЗАТ «УБРАЕС», період роботи з 20.03.1985р. по 11.11.1985р. у ВАТ «Мар`янівський бурякорадгосп» (останні два періоди навчання і роботи не увійшли до здійсненого відповідачем розрахунку страхового стажу позивача а.с.54).

Статтею 62 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а.

Апеляційний суд наголошує, що працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів ПФ для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019р. у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019р. у справі № 638/18467/15-а.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018р, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків у органів ПФ під час вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Органи ПФ України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

При цьому, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ст.20 вказаного Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до ст.40 зазначеного Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Таким чином, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписок з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Таким чином, в розрізі спірного питання колегія суддів вважає за необхідне вказати, що виписки з особових рахунків, платіжні відомості та інші документи про нараховану та сплачену заробітну плату, які є доказами щомісячної сплати страхових внесків у період роботи позивача, також можуть слугувати відомостями, що підтверджують/спростовують позицію про недостовірність зробленого у трудовій книжці запису.

У свою чергу, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи для призначення пенсії.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про передчасність висновків суду про підтвердження страхового стажу позивача (з 17.10.1988р. по 17.04.1989р. - періоду навчання в учбово-курсовому комбінаті ЗАТ «УБРАЕС», з 20.03.1985р. по 11.11.1985р. - період роботи в ВАТ «Мар`янівський бурякорадгосп», з 01.09.2000р. по 30.09.2000р., з 01.11.2000р. по 31.12.2000р., з 01.02.2001р. по 28.02.2001р. - періоди роботи в кооперативі «Полісся», з 01.12.2007р. по 14.01.2008р. - період роботи в ВАТ «Овруцький Молочно-консервний комбінат», з 15.01.2008р. по 28.07.2008р. - період роботи в ТзОВ «Білогір`я молокопродукт», з 14.02.2011р. по 31.03.2011р. - період роботи в ФОП ОСОБА_2 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , а також період роботи за цивільно-правовими договорами з ПАТ «Дубномолоко» з 01.06.2012р. по 31.05.2018р. та за цивільно-правовим договором з ТзОВ «Рожищенський сирзавод» з 01.03.2022р. по 31.05.2022р.), оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії не визначає чіткі причини неврахування конкретних періодів роботи позивача.

При цьому, спростування тверджень відповідача щодо недоліків трудової книжки (виправлена дата народження позивача) не позбавляє необхідності перевірки підтвердження страхового стажу позивача.

Системний аналіз норм пенсійного законодавства дає підстави для висновку, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії відповідач зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган ПФ України обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Разом з тим, сам факт невжиття відповідачем ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. необхідних заходів для перевірки правильності обчислення стажу не може призводити до уникнення обов`язку проведення повної перевірки: стажу роботи, сплати страхових внесків, справжності представлених уточнюючих довідок тощо.

При цьому, важливим у цій ситуації є поведінка самого відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який не роз`яснив позивачу/її представнику необхідність збору та представлення відповідних документів, а також не звернувся самостійно з запитом про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, однак прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії.

Застосування обраного позивачем способу захисту в цій справі (зобов`язання зарахувати періоди роботи до страхового стажу та призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку) вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення йому спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови у призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 06 від 23.02.2024р. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Вказані дії (в тому числі перевірка заявленого стажу) належать до повноважень пенсійного органу і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

Із врахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в резолютивній частині шляхом часткового викладення її в новій редакції.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

В силу приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2024р. в адміністративній справі № 460/7401/24 змінити, виклавши частини третю резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

« 3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2024р. щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із доданими до неї підтверджуючими документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 28.03.2025р.