Справа № 556/558/25
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 556/558/25
Номер провадження 2-а/556/16/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Котик Л.О.,

при секретарі - Соловей Г.С.

за участю представника позивача адвоката Олексюк Р.Р.,

представника відповідача, Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Кравець С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради про скасування постанови №2 від 19 лютого 2025 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальностіта накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 січня 2025 року відносно неї складений протокол про адміністративне правопорушення, серії ВАД №660070 за ч.2 ст.156 КУпАП. 19 лютого 2024 року за результатами розгляду даного протоколу адміністративною комісією при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради прийнято постанову якою було визнано її винною за ч.2 ст.156 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн.

Позивачка вважає дану постанову незаконною та протиправною і зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути беззаперечним доказом її вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», так як не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких, не спростованих фактів.

Сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє орган, що склав протокол, від доведення правомірності свого рішення.

Як вбачається із протоколу, він був складений на ОСОБА_1 як фізичну особу. ОСОБА_1 не зареєстрована як суб`єкт господарювання. Тобто, у цьому випадку вона виступає як фізична особа, яка не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, що виключає притягнення її до адміністративної відповідальності у будь-якому разі.

Також відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснювала продаж, відтак, займалася торгівлею в розумінні ч. 2 ст. 156 КУпАП. Матеріали справи не містять інформацію про те, що ОСОБА_1 отримала кошти за реалізацію товару, який вона передала особі.

Особою, що складала протокол, не наведено доказів того, що ОСОБА_1 продавала, тобто здійснювала діяльність з метою отримання прибутку чи для задоволення особистих потреб.

ОСОБА_1 не є ні працівником підприємства/організації, ні суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює продаж товарів, зазначених у ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Відсутні докази, що особа, яка притягається має статус підприємця; до матеріалів не додана інформація про системність здійснення правопорушення, що узгоджується із визначенням підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 не є ні особою, що здійснює господарську діяльність, ні найманим працівником, відтак, не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

А тому, позивачка вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення прийнято без належних доказів її вини, винесена з грубим порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому просить визнати її протиправною та скасувати.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 26 лютого 2025 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Олексюк Р.Р. позовні вимоги підтримав та надав пояснення в межах пред`явленого позову. Вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. в даній справі відсутній суб"єкт правопорушення, оскільки позивачка не є фізичною особою підприємцем чи найманою особою, з нею не укладалися трудові відносини. ОСОБА_1 перебувала на стажуванні, а тому не має статусу суб"єкта правопорушення. Відповідачем не надано доказів про системність здійснення правопорушення, що остання отримала кошти за реалізацію товару, не долучено до протоколу про адміністративне правопорушення вилучені предмети.

Представник відповідача - Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Кравець С.С. позовні вимоги не визнав, заперечив щодо задоволення позову. Пояснив, що вина у вчиненні адміністративного правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.156 КУпАП доведена повністю, в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП. Постанова винесена з дотриманням вимог законодавства та є обгрунтованою. Остання, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, вину визнала про що надала письмові пояснення.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАД №660070 від 27 січня 2025 року, який складено старшим інспектором ЮП СВГ Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області майором поліції Чабан В.В., ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП, а саме: 27 січня 2025 року, близько 10 год. 20 хв. в магазині «COIL» в АДРЕСА_1 здійнила продаж рідини, що використовується в електронних сигаретах особі, яка не досягла вісімнадцятирічного віку, неповнолітній ОСОБА_2 , а саме рідину «Orbit SPEARMINT 15 мл», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП.

Як зазначено в рапорті інспектора ЮП СВГ Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області майора поліції Чабан В.В. від 03.02.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснила продаж рідини, що використовується в електронних сигаретах особі, яка не досягла 18 річного віку, а саме рідину «Orbit SPEARMINT 15 мл». В діях вищевказаної громадянки наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, а тому на останню було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.156 КУпАП, серії ВАД №660070 від 27.01.2025 та направлено для розгляду.

19 лютого 2025 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради прийнято постанову № 2, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП .

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності (ст.245 КУпАП).

Склад адміністративного правопорушення характеризується сукупністю чотирьох елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з них свідчить про відсутність складу порушення в цілому, що згідно з п.1 ст.247 КпАП є обставиною, що виключає провадження у справі: провадження не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 2 статті 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигарарет), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Отже, ч. 2 ст. 156 КУпАП є бланкетною та відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами.

Такою спеціальною нормою є п. 1 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», яка забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згорянняособам, які не досягли 18 років.

Згідно до ч.5 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», якщо у продавця пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння виникли сумніви щодо досягнення 18-річного віку покупцем, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, продавець повинен звернутися до такого покупця з вимогою пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що підтверджує його вік.

Дослідивши наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №660070 від 27 січня 2025 року, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.156 КУпАП, судом встановлено, що у вказаному протоколі не зазначено інформації про вилучення рідини, що використовуються в електронних сигаретах, що «поза розумним сумнівом» підтверджувало б продаж вказаного товару.

Відповідно до п.15 Розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 265 КУпАП, речі і документи, що є безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.

В той же час, безпосереднім об`єктом правопорушення за ч. 2ст. 156 КУпАП стала рідина, що використовується в електронних сигаретах, яка всупереч зазначеній вимозі закону працівником поліції вилучена не була.

Окрім цього, представником відповідача не надано жодних належних фото, відео, чи інших доказів, які б підтверджували факти викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №660070 від 27.01.2025.

Як зазначено в протоколі огляду від 27.01.2025, в ході огляду рідини, що використовується в електронних сигаретах - фото та відеофіксація не проводились, нічого не вилучалось.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП полягає у порушенні працівником підприємства (організації) торгівлі правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, особі, яка не досягла 18 років.

Однак суд звертає увагу, що відповідачем не підтверджено факту продажу рідини, що використовуються в електронних сигаретах ОСОБА_2 , а саме не підтверджено розрахунковим документом чи будь-якими іншими доказами, крім пояснень неповнолітньої ОСОБА_2 .

А як зазначено у статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі підтверджує, розрахунковий документ (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо) складений у електронній чи паперовій формі.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутній розрахунковий документ, який би засвідчував факт продажу позивачкою рідини, що використовуються в електронних сигаретах ОСОБА_2 , то суд вважає, що відповідач не встановив об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23.04.2019 у справі № Ж1/81171217/16 (адміністративне провадження №К//18).

За диспозицією ч.2 ст.156 КУпАП, суб"єктом вказаного адміністративного правопорушення можуть бути лише працівники підприємств (організації) торгівлі або громадського харчування, а не будь-які інші особи тобто суб`єкт даного адміністративного правопорушення є спеціальним.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідачем не було за допомогою належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів встановлено, що остання є працівником магазину, оскільки такі докази (наказ про прийом на роботу, трудова угода, посадова інструкція, фінансова звітність тощо) у матеріалах справи відсутні.

Перебування ОСОБА_1 на робочому місці продавця, за відсутності зазначених вище доказів, не може свідчити, що позивач є працівником підприємства та виконує відповідні посадові обов"язки.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

В законодавстві України відсутнє чітке визначення поняття «працівник» та «організація». Аналіз положень КЗпП дає можливість зробити висновок, що працівник це фізична особа, що виконує роботу за наймом для працедавця в рамках трудових відносин, а у виняткових випадках також у подібних трудових відносинах. Працівником може бути особа, яка має права та обов`язки у трудових відносинах.

Аналіз теорії менеджменту як науки дає можливість зрозуміти, що під «організацією» можна розуміти складне виробниче утворення, сформоване із виробничо-самостійних систем, але об`єднаних спільним керівництвом підприємств. У більш широкому розумінні організація - це група людей, діяльність яких свідомо координується для досягнення загальної мети або цілей.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як вбачається із ст. 263 Господарського кодексу України, господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб`єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут, енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу.

Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_1 є субєктом господарювання - ФОП, а також, що остання перебуває у трудових відносинах із власником торгівельного закладу, тобто є суб"єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Даний факт доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У Постанові від 26 квітня 2018 року по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.76 КАС).

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зауважує, що Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення. Надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Як вбачається з адміністративних матеріалів, неповнолітня ОСОБА_2 допитувалася у відсутності законного представника. Як зазначено у письмових поясненнях ОСОБА_2 від 27.01 2025, неповнолітню опитано з дозволу матері ОСОБА_3 , дозвіл в телефонному режимі.

Як зазначено в ч.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Вказані факти свідчать про неналежне оформлення адміністративних матеріалів працівником поліції, а тому такі, неналежним чином оформлені пояснення особи, не можуть бути належними та допустимими доказами у справі та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних відомостей про участь батьків неповнолітньої або хоча б одного з них, під час відібрання працівниками поліції пояснень у ОСОБА_2 , що свідчить про порушення працівником поліції вимог ч. 2 ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію» щодо обов`язкової участі одного з батьків, іншого представника або педагога під час проведення опитування неповнолітнього про обставини події.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99) від 27 жовтня 2004 року, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Суд забов`язаний дотримуватись принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Таку ж позицію висловив Верховний суд у справі №463/1352/16-а, постанова від 08 липня 2020 року.

Доктрина плодів отруйного дерева (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини» від 01.07.2010, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.08.1998 , «Шабельник проти України» від 19.02.2009, «Балицький проти України» від 03.11.2011, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Яременко проти України» від 12.06.2008.

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж ( справа «Гефген проти Німеччини» №22978/05 від 01.07.2010 ).

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій .

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Позивачка під час складання протоколу про адміністративне правопорушення надала письмові пояснення про визнання своєї вини.

Однак, як зазначено в правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі не належних і не допустимих доказів.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Крім того, в п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

І як зазначено в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 08.07.2020, справа №177/525/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону не дотримані відповідачем у повній мірі.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що відповідач, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП. А тому постанова №2 від 19 лютого 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 6800 грн підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів відповідача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) від 10 лютого 2004 року: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A від 21 січня 1999 року, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

У цьому зв`язку суд зазначає, що відповідачем під час розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не перевірено чи мав місце факт вчинення адміністративного правопорушення, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які б свідчили про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП України. Відповідачем у судовому засіданні належним чином не спростовано доводи позивача щодо неправомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та відсутності належних доказів скоєння нею правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, а також наявність складу такого правопорушення в діях позивача не підтверджено належними доказами і не обґрунтовано відповідачем при ухваленні оскаржуваного рішення, позивач не перебував та не перебуває у цивільно-правових, трудових відносинах, тобто не є суб"єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, не доведена об"єктивна сторона даного правопорушення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд зазначає, що адміністративна комісія при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради неповно встановила обставини справи та прийняла постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог чинного законодавства, постанова адміністративної комісії підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, ст.ст. 7, 156, 247, 251КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», суд, -

Ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Скасувати постановуАдміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради №2 від 19.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5) розділу У111 Перехідні положення КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради, місцезнаходження: селище Володимирець, вул. Повстанців, 21, Вараський район, Рівненська область.