Справа № 331/1313/25
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 331/1313/25
Провадження № 2-а/331/42/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Жукової О.Є.

за участю секретаря - Мироненко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.02.2025 року №241 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00гривень і закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що18.02.2025 року близько 16 години він під час руху по АДРЕСА_1 був затриманий групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 та на вимогу працівника ІНФОРМАЦІЯ_6 показав тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1, видане 14.06.2022 року, яке викликало сумнів у працівника ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв?язку з чим, незважаючи на відсутність підстав, він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.02.2025 року у приміщенні відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача було складено протокол N? 1645 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: при перевірці військово-облікових документів не мав при собі військово-облікового документу, про що складений відповідний акт від 19.02.2025 року (яким чином складений на день пізніше, йому не відомо) та повідомили, що 21.02.2025 року о 8.00 годині призначено розгляд адміністративної справи.

21.02.2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить запис у журналі реєстрації громадян та підтверджується підписом у оскаржуваній постанові, яка була йому вручена 21.02.2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується його підписом про отримання постанови 21.02.2025 року.

Під час вручення оскаржуваної постанови його повідомили, що адміністративна справа розглянута без його участі, навіть не давши йому можливості надати пояснення.

21.02.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову N? 241 за справою про адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та на ОСОБА_1 було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн та зазначено, що на розгляд справи ОСОБА_1 не з?явився.

Дану постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач вважае протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Зазначає, що він перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20.06.2022 року, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов?язаного НОМЕР_1 та дана інформація також відображається в мобільному застосунку ІНФОРМАЦІЯ_7. Але, не зважаючи на наявність тимчасового посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1, виданого 14.06.2022 року, який він показав 18.02.2025 року під час зупинки, працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 18.02.2025 року видали йому військовий квиток серії НОМЕР_2 , в якому поставлені штемпелі, що 18.02.2025 року він взятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 та 19.02.2025 року його вже знято з обліку.

Вважає, що з огляду на вищевказане, у групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 не було підстав викликати позивача з метою визначення призначення на особливий період, а тимпаче ставити на облік, оскільки він вже перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 та не був знятий з обліку відповідно до законодавства, а подвійного взяття на облік не може бути тому, що одна людина не може перебувати на обліку в декількох ІНФОРМАЦІЯ_6 одночасно.

Вищевказану постанову вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не була дотримана процедура притягнення до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та КУпАП. Зазначає, що він 18.02.2025 року на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 пред?явив військово-обліковий документ в паперовому та в електронному виглядах, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1 виданого 14.06.2022 року та дана інформація також відображається в мобільному застосунку ІНФОРМАЦІЯ_7, у зв?язку з чим положення частини третьої статті 210-1 КУпАП не можуть бути застосовані до його дій.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей визначених ст. 286 КАС України.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення, посилаючись на те, що 18.02.2025 року о 16 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 при перевірці військово-облікових документів не мав при собі військово-облікового документу, про що було складено відповідний акт від 18.02.2025 року. Також уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 18.02.2025 N? 1643, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 21.02.2025 о 08:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився. На розгляд справи ОСОБА_1 не з?явився. Про місце, дату та час розгляду справи попереджений належним чином, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення. Зазначає, шо в матеріалах справи знаходиться акт про відсутність військово-облікового документу від 18.02.2025 року. Будь -яких доказів того, що ОСОБА_1 при перевірці документів надав військово-обліковий документ в паперовому та електронному вигляді, позивачем не надано. Також у відзиві зазначено, що при складанні тексту постанови було допущено технічну помилку в частині дати складання акту про відсутність у гр. ОСОБА_1 військово-облікового документу, акт було складено 18.02.2025 року та його копія надана суду. Зазначає, що ОСОБА_1 своїми діями порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме ч. 6, ст. 22. ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У вступному слові позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.02.2025 року №241 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00гривень і закрити провадження у справі.

Представник відповідача до суду не з`явився, ніяких заяв та клопотань до суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст.210-1КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Судом встановлено, що 21.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та встановлено, що ОСОБА_1 18.02.2025 о 16 годині 00 хвилин в АДРЕСА_1 не мав при собі військово-обліковою документу, що підтверджується актом від 18.02.2025 року, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме ч. 6, ст. 22. ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Про розгляд справи ОСОБА_1 був повідомлений завчасно, а саме 18.02.2025, що не оспорюється позивачем та підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення.

Як зазначає у своєму позові позивач, 18.02.2025 приблизно о 16 годині він під час руху по АДРЕСА_1 був затриманий групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 та на вимогу працівника ІНФОРМАЦІЯ_6 показав тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1, видане 14.06.2022 року, яке викликало сумнів у працівника ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв?язку з чим, незважаючи на відсутність підстав, він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 ., однак зазначене не підтверджується матеріалами справи, а саме: підписом правопорушника в протоколі про адміністративне правопорушення №1645 від 18.02.2025, складеного відносно нього за ч.3 ст.210-1 КУпАП та відсутністю пояснень, заперечень та застережень з цього приводу.

Також у своєму позові позивач посилається на своєчасно оновлені ним дані в застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_7», тобто позивач стверджує, що як на момент складення протоколу № 1645 від 18.02.2025, так і на момент винесення постанови №241 від 21.02.2025 року, електронний військово-обліковий документ, який має таку саме юридичну силу як і паперовий, міг бути перевірений співробітниками відповідача, однак цього зроблено не було. При цьому позивач у позові зазначає, що « я 18.02.2025 року на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 пред?явив військово-обліковий документ в паперовому та в електронному виглядах, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов?язаного НОМЕР_1 виданого 14.06.2022 року та дана інформація також відображається в мобільному застосунку ІНФОРМАЦІЯ_7».

Однак, як вбачається із копії електронного військово-облікового документу застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_7», ОСОБА_1 уточнив дані лише 25.02.2025, ВЛК ним пройдено 18.02.2025, тобто дані правопорушником були уточнені вже після складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення та після винесення оскаржуваної ним постанови.

Твердження позивача щодо зазначення неправильної дати складення акту про відсутність військово-облікового документу у постанові №241 від 21.02.2025 ( «19.02.2025» замість «18.02.2025) суд не бере до уваги, оскільки вважає це технічною помилкою, опискою, так як відповідачем по справі в якості доказу правомірності складення зазначеного протоколу була надана копія акту про відсутність військово - облікового документу від 18.02.2025 у відношенні ОСОБА_1 .

Суд також звертає увагу, що зазначений акт вказаний у якості додатку до протоколу про адміністративне правопорушення №1645 від 18.02.2025, який підписаний позивачем і в якому відсутні будь-які пояснення, зауваження чи застереження ОСОБА_1 .

Судом також досліджена копія постанови №241 за справою про адміністративне правопорушення від 21.02.2025, в якій також міститься підпис ОСОБА_1 та зазначено про його неявку на розгляд справи, датою отримання (наручно) зазначено - 21.02.2025, однак ніяких зауважень та застережень правопорушника щодо розгляду справи за його відсутності дана постанова не містить також.

Тобто, порушень прав позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оспорюваної постанови судом не встановлено.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені ІНФОРМАЦІЯ_6 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.

За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543/зі змінами та доповненнями згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).

За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закону №3543, відповідно до частини шостої якої у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Отже, за змістом частини шостої статті 22 Закону № 3543-XII відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при не пред`явленні його за вимогою уповноваженого представника.

Таким чином, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану, а його відсутність є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що визначає склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.

Частиною десятою статті 1 Закону № 3543 (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 3633-IX від 11 квітня 2024 року) було передбачено, що до військово-облікових документів належать: посвідчення призовника, військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» від 16 травня 2024 року № 559 (далі - Порядок № 559) затверджено нову форму військово-облікового документа, який і має таку назву.

Пунктом 2 цієї постанови установлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Пунктом 2 Порядку № 559 встановлено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

- в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

- у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.

Згідно із пунктом 7 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.

Відповідно до абзацу другого пункту 82 та пункту 9 Порядку № 559 формування військово-облікового документа в електронній формі для друку може здійснюватися особисто засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або адміністратором центру надання адміністративних послуг засобами Порталу Дія (у разі особистого звернення) за умови уточнення облікових даних.

Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

За пунктом 14 Порядку № 559 військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_6 або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках, зокрема, якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_6 або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру. (пункт 17 Порядку № 559).

Згідно із пунктом 18 Порядку № 559 військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в ІНФОРМАЦІЯ_6 або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено факт того, що 18.02.2025 під час перевірки військово облікових документів він мав при собі тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, яке пред`явив співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_6, та те, що ним були оновлені дані за допомогою електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в результаті чого на підставі пункту 7 Порядку № 559 було сформовано військово-обліковий документ в електронній формі, саме до 17 липня 2024 року (дата коли закінчувався 60-денний строк для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_6 для всіх військовозобов`язаних в Україні, під час якого військовозобов`язаних не притягали до відповідальності за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію) і що на момент зупинення його працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6, що мало місце 18.02.2025, він мав оновлені дані в службовій базі даних, які були оновлені ним вчасно та містились в застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_7» і які він теж пред`явив під час перевірки документів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

При цьому суд критично ставиться до твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки доводи позивача спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 605,60грн.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст., 77, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя: О.Є. Жукова