Справа № 160/26721/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26721/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (суддя О.С. Рябчук) у справі № 160/26721/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства від позивачки;

-зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти декларацію про відмову позивачки від громадянства російської федерації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2021 році позивачка звернулась до дипломатичної установи рф з клопотанням про припинення громадянства та отримала довідку, що підтверджує факт звернення. У зв`язку з оголошенням воєнного стану дипломатичні стосунки між рф та Україною розірвано, що унеможливлює розгляд її заяви про припинення громадянства рф. 05.08.2024 року, внаслідок неможливості звернення з заявою про відмову від громадянства рф до їх консульства, позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства для оформлення паспорта громадянина України. Але у відповідь на звернення відповідачем надано відмову через відсутність правових підстав. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнаною протиправною відмову Відділу № 13 у м. Кам`янському Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області у прийнятті у Орел Любові Миколаївни декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

- зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській

області повторно розглянути звернення позивачки щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації з врахуванням висновків суду у даній справі.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що позивачка вчиняла усі необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації, однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.

Суд вказав, що законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації, позаяк, за ч. 1 ст. 1 Закону №2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Проте, відповідач вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивачки, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачці в прийнятті такої декларації, при цьому, не розглянув по суті звернення позивачки, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації позивачки.

Суд першої інстанції вважав, що відмова відповідача у прийнятті від позивачки декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В той же час враховуючи встановлення обставин не здійснення відповідачем належного розгляду поданих позивачкою документів, суд зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області повторно розглянути звернення позивачки щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації з врахуванням висновків суду у даній справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що він у листі від 22.08.2024 року надав відповідь на звернення позивачки, в якій вказав на відсутність підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Зазначає, що позивачкою не дотримано приписи Порядку №215 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Вважає, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Вказує, що громадяни російської федерації не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Звертає увагу на набрання чинності Законом №3897-ІХ та постановою КМУ від 07.01.2025 №3.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 15.06.2020 року позивачці видано тимчасове посвідчення серії НОМЕР_1 із покладенням на неї зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років строком дії до 22.04.2022.

Відповідно довідки від 24.11.2021 року позивачка звернулась до генерального консульства російської федерації в Харкові з заявою про вихід із громадянства рф, яку було прийнято до розгляду.

16.02.2024 року позивачка звернулась до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України.

Заяву від 16.02.2024р. було розглянуто ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області 19.02.2024 року та надано відповідь №О-1613-24/1201.4.4/2351, якою повідомлено про наявний у позивачки обов`язок припинення іноземного громадянства для набуття громадянства України та відмовлено у зв`язку із невиконанням зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Позивачка звернулась до відділу № 13 у м. Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства.

22.08.2024 року Відділом № 13 у м. Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано відповідь № О-23/6/1221-24/1221/11392-24, якою роз`яснено порядок набуття громадянства України та повернуто декларацію про відмову від іноземного громадянства, оскільки це не передбачено чинним законодавством про громадянство України.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства від позивачки, остання звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» визначено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав

Положеннями ст.8 Закону №2235-III передбачено, що для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Колегія суддів зазначає, що запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.

І лише за певних причин, перелік та форма, яких наведено у статті 1 Закону України «Про громадянство України» (що насамперед передбачають вжиття іноземцем активних дій, зокрема, звернення до уповноваженого органу країни, від громадянства якої він має бажання відмовитися) та за умови доведення факту вжиття іноземцем усіх заходів задля отримання документу про відмову від попереднього громадянства, орган ДМС може прийняти у іноземця декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Це означає, що особа, яка набула громадянство України на загальних підставах за результатами вирішення її заяви про прийняття до громадянства України впродовж дворічного строку з моменту набуття такого громадянства повинна вчинити дії, спрямовані на отримання документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави. І лише у разі невирішення такого питання у строки, передбачені законодавством країни громадянської належності чи відмови у вирішенні такої заяви за результатами звернення іноземця (за незалежних від нього причин, що розкриті та перелічені у Законі) особа має право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства безпосередньо до органу ДМС, що приймав її заяву.

Крім того, визначаючи певну процедуру виходу з громадянства рф, законодавством цієї країни насамперед передбачено, що особа повинна подати відповідну заяву, у якій висловити таке прохання як особисто або, як виняток, подати її через іншу особу, або надіслати поштою, за умови нотаріального засвідчення. Тобто громадяни рф мають декілька варіантів вирішення такого питання, у тому числі і у разі настання обставин, що є винятковими. Водночас такі заяви за законодавством рф можуть розглядатися протягом року з дня звернення.

Підсумовуючи викладене, межі дії приписів абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про громадянство України» у спірних правовідносинах необхідно оцінювати, виходячи із оцінки активних дій іноземця, які ним вчинялися з дати набуття ним громадянства України, щодо отримання документа про припинення іноземного громадянства.

Після 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства рф в Україні з огляду на припинення роботи його відділів на території України.

Проте, особи, що мають бажання відмовитись від громадянства рф не позбавлені права звернутися до дипломатичних представництв рф, що продовжують працювати поза межами України, в інших територіально наближених країнах, обравши будь-який зручний для них спосіб звернення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з 24 лютого 2022 року органи ДМС можуть прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства від колишніх громадян російської федерації, які набули громадянство України на загальних підставах до 24 лютого 2022 року за двох умов:

- якщо такі особи як до, так і після 24 лютого 2022 року вже безпосередньо зверталися до уповноваженого органу рф, з відповідною заявою, у якій виявили бажання припинити попереднє громадянство, проте не отримали інформації щодо вирішення їхньої заяви протягом строків її розгляду, що підтверджується доказами;

- якщо такі особи як до, так і після 24 лютого 2022 року вже безпосередньо зверталися до уповноваженого органу рф з відповідною заявою, отримали негативну відповідь та надали докази, що підтверджують ці обставини.

Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, що вказана у постанові від 19 грудня 2024 року у справі №280/1155/23.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка звернулась до відділу №13 у м. Кам`янське ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства.

22.08.2024 року відділом № 13 у м. Кам`янське ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано відповідь № О-23/6/1221-24/1221/11392-24, якою позивачці роз`яснено порядок набуття громадянства України та повернуто декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Разом з тим, матеріали справи містять довідку від 24.11.2021 генерального консульства російської федерації у м. Харків, згідно якої позивачка подала заяву про вихід із громадянства російської федерації, що прийнята до розгляду.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, позивачка подала до матеріалів справи відповідь міністерства закордонних справ рф від 13.03.2022р. № 5867/кд-гр, з якої вбачається негативна відповідь щодо прийняття рішення за заявою позивачки про вихід із громадянства російської федерації.

Отже, позивачкою вчинялися необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації, однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.

Відтак, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачка мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки вона позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації з незалежних від неї причин.

Натомість, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач у відповіді від 22.08.2024 вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивачки, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачці в прийнятті такої декларації, при цьому, не розглянув по суті звернення позивачки, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі позивачкою декларації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав визнати протиправною відмову відділу №13 у м. Кам`янське Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області у прийнятті у Орел Любові Миколаївни декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, а також зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області повторно розглянути звернення позивачки щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації з врахуванням висновків суду. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1941-IX законодавець виокремив окрему категорію іноземців, що отримали громадянство України у період з 01 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом, які набули право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (спрощена процедура).

В свою чергу, позивачка не використовувала вищевказану спрощену процедуру, яка передбачена приписами Закону №1941-ІХ, а тому доводи скаржника стосовно чинності приписі Закону №1941-ІХ колегія суддів відхиляє.

Апеляційний суд також відхиляє доводи скаржника щодо недотримання позивачкою вимог Порядку, який затверджено Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, адже ці доводи відсутні в обґрунтуванні відповіді № О-23/6/1221-24/1221/11392-24 від 22.08.2024 року.

Також, колегія суддів вважає безпідставними аргументи скаржника щодо набрання чинності Законом України від 20.08.2024 № 3897-IX та постановою КМУ від 07.01.2025 №3, адже їх не існувало станом на час виникнення спірних правовідносин.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі № 160/26721/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.03.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк