Справа № 420/40260/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум), треті особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач зверувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (далі відповідач) № 26/д від 20 вересня 2024 року, прийняте у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині не призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 цивільній дружині військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 23.10.2023 року та листом кадрового центру ЗСУ від 22.07.2024 року № 321/КЦ/7738, та повернення її документів на доопрацювання;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_16 прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_4 та з яким вона проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, мотивуючи це тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 який загинув під час проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Дана обставина була підтверджена рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 року у справі №509/6862/23. Після смерті вона звернулась до відповідача із заявою для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності в порядку передбаченому ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте 20.09.2024 року їй було відмовлено з підстав того, що вона на момент смерті ОСОБА_2 не належить до осіб визначених у ст.16-1 ЗУ України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою суду від 31.12.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.10.2024 07.01.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов у якому він позов не визнає з підстав того, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на засіданні протокольно прийняла рішення про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги.

У вказаному рішення комісії зазначено, що: "відповідно до наданих документів заявниця не відноситься до батьків, одного з подружжя або неповнолітньої дитини загиблого.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 по справі №509/6862/23 встановлено факт проживання однією сім`єю заявниці із загиблим без реєстрації шлюбу, а не факт перебування на утриманні загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З огляду на викладене, документи ОСОБА_1 повернути на доопрацювання з метою надання документів (рішення суду), за якими встановлено факт перебування на утриманні загиблого відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що дають право на отримання одноразової грошової допомоги. З посиланням на Порядок №975 відповідач зазначає, що одноразова грошова допомога виплачується батькам, одному із подружжя, який не одружився в друге, дітям, які не досягли повноліття і утриманцям, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Порядком №975 визначено, що для виплати допомоги дружині подається свідоцтво про шлюб, а для виплати утриманцям - рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого.

Стаття 21 СК України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 2 цієї ж статті проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Отже, виключно шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків у подружжі.

Посилання позивачки на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 по справі №509/6862/23 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , без реєстрації шлюбу, хибне оскільки проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Право на отримання спірної допомоги має саме один із подружжя, відтак, факт спільного проживання позивачки із та ОСОБА_2 не свідчить про те, що остання має офіційний статус дружини.

Відповідно, відсутні підстави й для задоволення похідної вимоги зобов`язального характеру.

Вважає, що доводи позивача, що застосування до спірних правовідносин ст. 16-1 Закону №2011-ХІ1 в редакції, чинній час звернення позивача з заявою до МОУ, є хибними, оскільки згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, вшськовозобов язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, про що саме і зазначено в абз. 4 ст. 5 адміністративного позову.

Зокрема, стаття 16-1 Закону №2011-ХІ1 в редакції Закону № 3515-ІХ від 09.12.2023, на редакцію якої посилається позивач, була змінена 09.12.2023 року, тобто вже після дати загибелі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_16 вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконним, необґрунтованим та такими що не підлягають задоволенню.

27.01.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Інші учасники справи не скористались правом на надання письмових пояснень.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 1975р.н. помер ІНФОРМАЦІЯ_6 про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 .

Згідно довідки від 23.10.2023р. про причину смерті ( до форми №106/о №3078/НЕ(видається для поховання) загинув від вибухової травми. Ушкодження внаслідок військових дій.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 року по справі №509/6862/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення -проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу заява задоволена Встановлений факт, що має юридичне значення, - проживання однією сім`єю гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу у період з квітня 2017 року по 27 серпня 2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 і у період з 28 серпня 2020 р. по 21 жовтня 2023 р. за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 23.02.2024 року.

Надалі ОСОБА_1 звернулась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про виплату їй. Як члену сім`ї одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю цивільного чоловіка ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_10 комісія міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою допомоги та компенсаційних сум на засіданні протокольно прийняла рішення про повернення на доопрацювання документів поданих позивачем з підстав того, що відповідно до наданих документів заявниця не відноситься до батьків, одного з подружжя або неповнолітньої дитини загиблого.

Позивач не погодилась із вказаним рішенням та звернулась до суду із позовом.

Джерела прав та висновки суду.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державною і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

На день смерті ОСОБА_2 , тобто станом на 21 жовтня 2023 року, із загибеллю якого позивач пов`язує виникнення у неї права на отримання одноразової грошової допомоги, Закон № 2232 діяв в редакції від 23 квітня 2022 року.

Станом на момент розгляду комісією заяви 20 вересня 2024 року, Закон № 2232 діяв в редакції від 31 березня 2023 року.

Ст. 1 Закону № 2232 визначає військовий обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

З-поміж іншого, військовий обов`язок включає проходження військової служби (ч. 3 ст. 1 Закону № 2232).

Категорії громадян України по відношенню до військової служби визначені ч. 9 ст. 1 Закону № 2232, однією з таких категорій є військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Види військової служби визначені ч. 6 ст. 2 Закону № 2232.

Проходження військової служби регламентовано нормами ст. ст. 22-26 Закону № 2232, які визначають граничний вік перебування на військовій службі; строки військової служби; початок, призупинення і закінчення військової служби; час та місце виконання обов`язків військової служби; підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу; звільнення з військової служби.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 2232 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Ст. 41 Закону № 2232 установлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), […] військовослужбовців, […] здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Станом на 21 жовтня 2023 року Закон № 2011 діяв в редакції від 29 липня 2022 року; станом на 20 вересня 2024 року - в редакції від 09 грудня 2023 року.

Ст. 16 Закону №2011 установлена одноразова грошова допомога, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011 (в редакції на момент загибелі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), […] військовослужбовців, […] (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

П. 1 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби […].

При цьому відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 16 Закону № 2011 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом № 2232.

Отже, одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо його смерть настала під час виконання обов`язків військової служби.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує наявність у неї права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 тим, що вона проживала з ним однією сім`єю як дружина і чоловік без реєстрації шлюбу.

З цього приводу суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено ст. 16-1 Закону № 2011.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 16-1 Закону № 2011 (в редакції на момент загибелі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 року) у випадках, зазначених у пп. пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)..

Таким чином, право на одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) військовослужбовця мали:

1. батьки;

2. один із подружжя, який не одружився вдруге;

3. діти, які не досягли повноліття;

4. утриманці загиблого.

В свою чергу ст. 30 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) визначає членів сім`ї, які мають право на отримання пенсії в разі втрати годувальника, а ст. 31 цього Закону - членів сім`ї, які вважаються утриманцями.

Так, згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 2262 право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, […] військовослужбовців, […], які перебували на їх утриманні.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону № 2262 незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули […] в період проходження служби […].

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону № 2262 непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, […], які загинули, […] в період проходження служби […], мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у п. «а» ст. 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту «д» ч. 4 цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 2262 члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Верховний Суд в постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 456/1258/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 357/13948/16-а, від 12 листопада 2020 року у справі № 822/630/17, від 18 травня 2023 року у справі № 328/277/17 та інших навів висновок про визнання особи членом сім`ї загиблого військовослужбовця для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Зокрема, в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 357/13948/16-а Верховний Суд зазначив:«[…]

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, […] визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 9 Сімейного кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

Таким чином, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести:

а) факт проживання з загиблим;

б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними.[…]».

Проте на час звернення позивача до відповідача та прийняття оскаржуваного протокольного рішення ст.16-1 ЗУ № 2011 діяла в новій редакції із змінами внесеними ЗУ №3515 від 09.12.2023 року, та мала наступний зміст: «До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги регламентовані нормами ст. 16-3 Закону № 2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-3 Закону № 2011 одноразова грошова допомога у випадках, передбачених пп. пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.

Згідно з ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, […].

За нормами ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Так, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VІІІ «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389) Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану» (далі - Указ № 64/2022).

Згідно з п. 1 Указу № 64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким затвердила Указ № 64/2022.

Воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон № 389.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону № 389, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

28 лютого 2022 року на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168), яка застосовується з 24 лютого 2022 року.

На день смерті ОСОБА_2 , тобто станом на 21 жовтня 2023 року, Постанова КМУ № 168 діяла в редакції від 21 січня 2023 року.

Абз. 1 п. 2 Постанови КМУ № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п. 1 цієї постанови (йдеться про військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військових прокурорів Офісу Генерального прокурора, осіб рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітників Служби судової охорони, осіб начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону № 2011, крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у п. 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть (абз. 2 п. 2 Постанови КМУ № 168).

Відповідно до абз. 5 п. 2 Постанови КМУ № 168 державні органи, які зазначені у п. 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку державного сектору, зазначеного одержувачем у заяві (абз. 7 п. 2 Постанови КМУ № 168).

Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором, що визначено абз. 8 п. 2 Постанови КМУ № 168.

П. 2-1 Постанови КМУ № 168 установлено, що порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, визначають керівники відповідних міністерств та державних органів.

Так, 25 січня 2023 року відповідно до Закону № 2011 та п. 2-1 Постанови КМУ № 168 ІНФОРМАЦІЯ_16 видало наказ № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за № 176/39232, який набрав чинності 31 січня 2023 року, (далі - Наказ № 45).

П. 1 Наказу № 45 затверджений Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі - Порядок № 45).

Згідно з п. 1.1 розділу І Порядку № 45 цей Порядок і умови визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 Постанови КМУ № 168, (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.

Відповідно до п. 1.2 розділу І Порядку № 45 ОГД призначається та виплачується у разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України (далі - військовослужбовець) під час дії воєнного стану, а також смерті осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого на військовій службі в Збройних Силах України у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (далі - під час захисту Батьківщини).

За правилами п. 1.3 розділу І Порядку № 45 сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 168 виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону № 2011, крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до п. 1.4 розділу І Порядку № 45 особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у п. 1 Постанови КМУ № 168, що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з п. 1.5 розділу І Порядку № 45 у разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання ОГД, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на ОГД. Відмова засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат» або міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Особам, які мають право на ОГД, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Відповідно до п. 1.6 розділу І Порядку № 45 якщо після призначення та виплати ОГД у повному розмірі, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги між особами, які мають на неї право, вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

За правилами п. 1.7 розділу І Порядку № 45 ОГД призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників..

Призначення і виплата ОГД не здійснюються у випадках, визначених ст. 16-4 Закону № 2011.

Рішення про відмову у призначенні ОГД може бути оскаржене в установленому законодавством порядку до суду. У разі звернення отримувача ОГД до суду керівник уповноваженого органу забезпечує участь у судовому засіданні представника уповноваженого органу.

За приписами п. 1.8 розділу І Порядку № 45 у разі звернення за одержанням ОГД членів сімей військовослужбовців розвідувальних органів України, інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, які загинули (померли), їх документи надсилаються за належністю до цих органів, які відповідно до ст. 23 Закону № 2011 здійснюють виплату цієї допомоги за рахунок коштів, що передбачаються для них в Державному бюджеті України на відповідний рік. В такому ж порядку надсилаються документи сімей військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту.

Розділом ІІ Порядку № 45 визначені документи для призначення та виплати ОГД, які оформлюються в органах військового управління, військових частинах, установах, військових навчальних закладах, підрозділі персоналу ІНФОРМАЦІЯ_11 та в ІНФОРМАЦІЯ_13.

Алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати ОГД визначений розділом ІV Порядку № 45.

Так, відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку № 45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_12 незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.

Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 45 районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ІНФОРМАЦІЯ_12 за підпорядкуванням.

У разі відсутності документів, які підтверджують загибель військовослужбовця (смерть померлого внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, що настала не пізніше, ніж через один рік після такого поранення (контузії, травми, каліцтва)), та виплату йому винагороди, передбаченої п. 1 Постанови КМУ № 168, районний (міський) ІНФОРМАЦІЯ_12 здійснює розшук відсутніх документів шляхом направлення запитів до військової частини (лікувального закладу), обласного (Київського міського) ІНФОРМАЦІЯ_12 підрозділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_11 .

За приписами п. 4.3 розділу ІV Порядку № 45 обласний (Київський міський) ІНФОРМАЦІЯ_12 перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи (додаток 2).

На підставі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - ДРАЦСГ) перевіряє документи, що підтверджують родинні зв`язки загиблого (померлого) з заявниками, в тому числі щодо зміни прізвища, імені, по батькові, встановлення батьківства, усиновлення, наявності запису відомостей про батька за вказівкою матері (ст. 135 Сімейного кодексу України).

Результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ІНФОРМАЦІЯ_12 зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки).

Комплект документів надсилається з використанням системи електронного документообігу, для цього він сканується у один файл формату PDF, на який накладається кваліфікований електронний підпис. У разі тривалої відсутності зв`язку (понад 5 робочих днів) комплект документів надсилається на паперових носіях, а після відновлення зв`язку - невідкладно ще раз з використанням системи електронного документообігу.

Якщо після надсилання документів для призначення та виплати ОГД отримано документи (інформацію) щодо інших осіб, які можуть бути віднесені до зазначених у ст. 16-1 Закону № 2011 або можуть звернутися за призначенням та виплатою цієї допомоги, не пізніше наступного робочого дня повідомляє про це Департамент соціального забезпечення встановленим порядком.

Відповідно до п. 4.4 розділу ІV Порядку № 45 Департамент соціального забезпечення після отримання від обласного (Київського міського) ІНФОРМАЦІЯ_12 документів (додаток 6), надсилає запит до ІНФОРМАЦІЯ_14 щодо військовослужбовців, які загинули та відповідно до п. 1 розділу ХIII Інструкції № 280, віднесені до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану.

У разі отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_14 щодо відсутності загиблого військовослужбовця у списках бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення не пізніше 5 робочих днів повідомляє про це обласний (Київський міський) ІНФОРМАЦІЯ_12, який надіслав документи, для інформування про це військової частини та членів сім`ї загиблого. Через 30 днів після отримання листа з ІНФОРМАЦІЯ_12 щодо проведеного інформування повторно надсилає відповідний запит. У разі повторного підтвердження відсутності загиблого військовослужбовця у списках бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану за результатами отриманого листа ІНФОРМАЦІЯ_14 подає документи на розгляд Комісії Міноборони.

Після отримання підтвердження ІНФОРМАЦІЯ_14 щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення доводить до обласних (Київського міського) ІНФОРМАЦІЯ_12 результати попереднього опрацювання документів для їх перевірки щодо відповідності чинному законодавству та впродовж 3-х робочих днів опрацьовує отримані від них пропозиції.

В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату ІНФОРМАЦІЯ_15 відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони.

Згідно з п. 4.5 розділу ІV Порядку № 45 після прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) Департамент соціального забезпечення не пізніше 3 робочих днів доводить його до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_11 для інформування обласних (Київського міського, районних, міських) ІНФОРМАЦІЯ_12, та, у разі її призначення, - готує проєкти розподілів відкритих асигнувань для виплати допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження документів з обласного (Київського міського) ІНФОРМАЦІЯ_12.

Відповідно до п. 4.6 розділу ІV Порядку № 45 районні (міські) ІНФОРМАЦІЯ_12, які здійснювали оформлення документів для призначення ОГД повідомляють заявників (з дотриманням вимог чинного законодавства щодо захисту персональних даних) про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання).

За правилами п. 4.7 розділу ІV Порядку № 45 ІНФОРМАЦІЯ_11 не пізніше 5 робочих днів з дня відкриття асигнувань для виплати ОГД готує та надає Державній казначейській службі України розподіли відкритих асигнувань у розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до п. 4.8 розділу ІV Порядку № 45 виплата ОГД здійснюється обласним (Київським міським) ІНФОРМАЦІЯ_12 на підставі наказу (додаток 7) не пізніше 5 робочих днів з дня відкриття асигнувань шляхом перерахування коштів на рахунок в установі банку державного сектору, зазначений отримувачем допомоги у своїй заяві.

Отже, станом на вересень 2024 року, тобто на день, коли, відповідач приймав рішення по заяві позивача, щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, Закон № 2011, і Порядок № 45 чітко визначали порядок (процедуру) реалізації членами сімей загиблих військовослужбовців права на отримання цієї допомоги.

Суд зауважує, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги виникає у членів сім`ї військовослужбовця у день його загибелі, а правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги починаються з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй такої допомоги.

За правилами ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Законодавець у Розділі II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, яким внесені зміни до кола осіб які мають право на отримання грошової допомоги зазначив, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 3 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України). Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

(Рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури" від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019.)

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням відкритого акціонерного товариства "Концерн Стирол" щодо офіційного тлумачення положення абзацу першого пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (справа про оспорювання актів у господарському суді) від 2 липня 2002 року № 13-рп/2002 зазначив, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, на яке посилався Вищий арбітражний суд України, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності , і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності .

Та правовідносини між позивачем та відповідачем виникли вже після набрання чинності цих змін до ст.16-1 ЗУ №2011, а тому відповідач був зобов`язаний користуватися ними під час розгляду заяви позивача та прийняття оскаржуваного рішення, що ним протиправно не було вчинено та застосовано законодавство яке не діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи встановлені обставини суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають поновленню шляхом скасування рішення Міністерства оборони України (далі відповідач) № 26/д від 20 вересня 2024 року, прийняте у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині не призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 цивільній дружині військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату то суд враховує наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Суд не наділений відповідними повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця.

Зважаючи на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 15 000 000 грн., передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із загибеллю цивільного чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу - військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем є протиправним та підлягає скасуванню а порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду відповідача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у сумі 1211.20грн. за платіжною інструкцією від 27.11.2024 року №0.0..1, а тому витрати по сплаті судового збору слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України № 26/д від 20 вересня 2024 року, прийняте у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині не призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 цивільній дружині військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 23.10.2023 року та листом кадрового центру ЗСУ від 22.07.2024 року № 321/КЦ/7738, та повернення її документів на доопрацювання.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_16 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги як цивільній дружині військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 23.10.2023 року з урахуванням висновків суду.

В іншій часині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_16 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_16 (АДРЕСА_6.

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 )

Третя особа : ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ).

Суддя Е.А.Іванов