Справа № 593/162/25
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 593/162/25
Провадження №2-а/593/15/2025
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"24" березня 2025 р.

у складі:

головуючого судді Німко Н.П.

за участю секретаря судового засідання Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності й просив суд: «Визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА №3715406 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.12.2024 року винесену інспектором СПД (смт.Козова) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Бабій П.З. про притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та застосування до мене адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у моїх діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП. Стягнути із відповідача понесені мною судові витрати».

В обґрунтування позову зазначено, що 23 грудня 2024 року на авто дорозі в с.Комарівка Тернопільського району Тернопільської області було зупинено автомобіль «Пежо 308» р.н. НОМЕР_1 під керуванням позивача. В салоні автомобіля позивача на задньому сидінні були пасажири, яких він попутньо підвозив, - жінка із дитиною. Інспектор поліції повідомив позивачу, що він вчинив правопорушення, оскільки перевозив дитину без автокрісла. При подальшому спілкуванні інспектором СПД (с.м.т. Козова) відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Бабій П.З. було винесено постанову ЕНА №3715406 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.12.2024 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.10 ст. 121 КУпАП, за порушення порядку перевезень дітей та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. 02 січня 2025 року позивач звернувся із скаргою на постанову до начальника ВП №1 м.Бережани Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області. 28.01.2025 року позивач отримав відповідь на заяву про оскарження постанови із якої вбачається, що постанову не скасовано. Однак, із винесеною відносно нього постановою він не погоджується і вважає її незаконною. Так, із оскаржуваної постанови вбачається, що позивач перевозив дитину, зріст якої менше 145 см, чим порушив вимоги п.21.11 «б» ПДР України - порушення правил перевезення дітей, що не досягли 12 років без ременя безпеки. Суть викладеного правопорушення не відповідає спеціальній нормі, а саме п.21.11 «б» ПДР України, де про вік дитини не зазначається. При розгляді справи інспектором поліції не було здобуто жодних даних про вік та зріст дитини, що перебувала на задньому сидіння автомобіля позивача, не вжито заходів щодо замірювання зросту дитини. Дитина з салону авто не виходила, інспектор поліції не бачив її у положенні стоячи. Відтак, не маючи достатніх даних про зріст дитини у інспектора поліції не було підстав для визнання позивача винним у вчиненні правопорушення. Вважає, що така постанова підлягає скасуванню у зв`язку із грубим процесуальним порушенням, допущеним при її винесенні. Окрім цього, просив поновити йому строк на оскарження постанови.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, був належним чином сповіщеним про час та місце слухання справи. Надіслав до суду відзив на позов, який обгрунтував таким: відповідно до обставин справи, позивач 23 грудня 2024 року керував транспортним засобом на дорозі М-30, 150 км та перевозив дитину, зріст якої менше 145 см, чим порушив вимоги п.21.11 б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.10 ст.121 КУпАП, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності із накладення стягнення у виді штрафу. Як зазначено у відзиві, згідно відеозапису, поліцейський запитав водія про те чи дитина, яка перебуває в салоні автомобіля без авто крісла, має 145 см зросту, на що той відповів, що не має. На підставі оцінки наявних доказів, а саме: особистого спостереження та даних відео реєстратора із нагрудної камери, поліцейський зробив висновок про наявність складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Вважає, що суду надано належні та допустимі докази вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, на підставі яких поліцейський прийняв обґрунтоване рішення про наявність складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Відтак вважає, що оскаржувану постанову обґрунтованою та законною.

У поданій заяві від 05.03.2025 року позивач ОСОБА_1 вказав, що відповідач своїм відзивом намагається ввести суд в оману, оскільки зазначає, що на відеозаписі позивач говорить про те, що дитина не має зросту 145 см, чого у дійсності не було, оскільки на відео він (позивач) фактично відповів поліцейському, що про зріст дитини треба питати в її мами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, взявши до уваги подані заяви по суті справи, дослідивши надані сторонами по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно із ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захистшляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені такі факти й відповідні їм правовідносини.

Постановою поліцейського СПД (смт.Козова) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого сержанта поліції Бабія П.З., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень за те, що він 23 грудня 2024 року о 14 год. 19 хв. на дорозі М-30, 105 керував транспортним засобом та перевозив дитину, зріст якої менше 145 см, чим порушив п.21.11 б ПДР України.

Спірні правовідносини регулюються таким нормативним законодавством,-

Відповідно до п.1.3 та п.1.9 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 10 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

За змістом п.21.11 «б» ПДР забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, у вину позивачу інкримінується те, що він за обставин, зазначених у згаданій постанові, керував транспортним засобом і перевозив дитину без використання автокрісла, зріст якої менше 145 см і такі його дії є порушенням п.21.11 б ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.10 ст.121 КУпАП. Наслідком чого й стало його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

У позові вказано на незаконність такого рішення відповідача з тих підстав, що працівником поліції не проводились заміри росту дитини; дитина перебувала в салоні авто і з нього не виходила, відтак інспектор поліції не мав змоги об`єктивно визначити зріст дитини саме у вимірі 145 см.

Із наданих сторонами відеозаписів вбачається, що під час зупинки транспортного засобу позивача, спілкування позивача із працівниками поліції, а також винесення оскаржуваного рішення, дитина, яку перевозив позивач дійсно (упродовж усього відеозапису) перебувала в салоні транспортного засобу його не покидала. Із таких відеозаписів не вбачається, що ріст дитини менше 145 см, оскільки вимірювання зросту не проводилося, а отже відеозапис не містить фіксування факту вчинення такого адміністративного правопорушення.

Оскаржуване рішення відповідача не містить посилань на будь-які докази, які підтверджували обставини, яким обґрунтовано таке рішення. Під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду також не надано.

В той час, як обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Статтею 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною 1 ст. 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як встановлено судом, копію оскаржуваної постанови позивач отримав 23 грудня 2024 року.

У подальшому, у межах встановленого законом строку, - 02 січня 2025 року позивач звернувся до вищестоящого органу із скаргою на вищезазначену постанову.

Листом від 28 січня 2025 року, начальник СПД №1 (смт.Козова) ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області повідомив позивача про те, що підстави для скасування згаданої постанови - відсутні.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив поновити йому пропущений строк на оскарження постанови, оскільки про результат розгляду його скарги на згадану постанову він дізнався 28 січня 2025 року.

Суд вважає зазначені позивачем обставини поважними, також враховує дію воєнного часу на території України, а тому є підстави для поновлення позивачу строку звернення з адміністративним позовом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи (правова позиція Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно з ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку недоведеність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, а саме: порушення правил перевезення дітей, зріст яких менше 150 см, а тому постанова ЕНА №3715406 від 23.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі вищенаведеного та керуючись 5, 20, 246, 262,286 КАС України, ч.1 ст.122, 286 КУпАП,-

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №3715406 від 23 грудня 2024 року.

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .

Скасувати постанову серії ЕНА №3715406 від 23 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 121 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 коп.; провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 121 КУпАП за фактом подій, які мали місце за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ЕНА №3715406 від 23 грудня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко