Справа № 120/19145/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/19145/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

28 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2023 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №2001-29264270 від 13.07.2023 року про відмову ОСОБА_1 , в призначенні та виплаті одноразової допомоги на сім`ю ОСОБА_2 , загиблого внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести нарахування та виплати ОСОБА_1 , страхову виплату у виді одноразової допомоги сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №2001-29264270 від 13.07.2023 року щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги сім`ї загиблого ОСОБА_2 , внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 одноразову допомогу сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, ОСОБА_2 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 між позивачкою та ОСОБА_2 укладено шлюб.

За час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював водієм автотранспортних засобів в ТОВ "АВТОСТРАДА ТРЕЙД ГРУП".

12.10.2022 на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, 643 км. Ізюмського району Харківської області, під час виконання робіт по розчищенню дорожнього покриття, внаслідок детонації невідомого предмету, ОСОБА_2 загинув.

Комісією, утвореною наказом Північно-Східного міжрегіонального управління служби з питань праці від 12.04.2023 №212/ПНС, проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідками якого складено Акт від 02.05.2023 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 12.10.2022 о 16 год. 20 хв. в ТОВ "СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-НІМЕЦЬКЕ Підприємство "АВТОСТРАДА".

Відповідно до Акту від 02.05.2023 чоловік позивачки - ОСОБА_2 загинув внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом.

12.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області з заявою про призначення одноразової грошової допомоги на сім`ю у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , внаслідок нещасного випадку на виробництв.

Головним Управлінням прийнято рішення №2001-29264270 від 13.07.2023, яким позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на сім`ю за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з посиланням на не надання документу, який би прямо підтверджував належність заявниці до складу сім`я загиблого ОСОБА_2 , в розумінні поняття "сім`я" визначеного ст. 3 Сімейного кодексу України.

Позивачка із такою відмовою відповідача не погоджується, а тому звернулася до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у якості відмови у виплаті одноразової допомоги на сім`ю позивачці, зазначено наступне: «відповідно до п.п.8 п.5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 №11 (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Фонду соціального страхування від 25.02.2021 № 7), для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого... Не надано документу, який би прямо підтверджував наявність заявниці до складу сім`ї померлого ОСОБА_2 , в розумінні поняття "сім`я" визначеного ст.3 СК України. Оскільки реєстрація місця проживання з померлим була за різними адресами».

Пунктом 1 ч.5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Тобто, Законом не визначено такої додаткової підстави для отримання одноразової допомоги сім`єю, як реєстрація місця проживання за однією адресою з померлим потерпілим.

Дана норма Закону передбачає виплату одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї без прив`язки до реєстрації місця проживання.

В даному випадку, єдиною та достатньою умовою для призначення та виплати одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї - позивачці, як дружині, є факт перебування її в шлюбних відносинах з чоловіком, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

На підтвердження спільного проживання за однією адресою позивачкою додатково було надано довідку Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 09.06.2023 про фактичне місце проживання та реєстрації померлого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, зазначено про фактичне місце проживання без реєстрації разом з ним дружини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону, для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Відповідним документом є Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 № 11.

Пунктом 5.1 Порядку передбачено, зокрема, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Абзацам 8 пункту 5.1 вказаного Порядку, всупереч Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлена додаткова умова, яка дає право на отримання одноразової допомоги на сім`ю: «Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого».

Разом з тим, п.1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не вимагає доведення факту реєстрації за однією адресою з померлим потерпілим та передбачає виплату одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї без прив`язки до реєстрації місця проживання.

За змістом конституційних норм, правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування України не наділені правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Нормативно-правові акти правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Таким чином, посилання Головного управління ПФУ у Вінницькій області на п.5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 року №11, щодо вимоги наявності реєстрації місця проживання за однією адресою з померлим потерпілим, є безпідставним, оскільки постанови правління Пенсійного фонду України та постанови правління Фонду соціального страхування України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, у цьому випадку - Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наявні всі підстави для призначення та отримання на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на сім`ю у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , а тому позивачкою були виконані та додержані всі вимоги, відповідно до чинного законодавства України, необхідні для призначення виплат в разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивачки підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №2001-29264270 від 13.07.2023 щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги сім`ї загиблого та зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразову грошову допомогу сім`ї загиблого.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функцій іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з ч.1 ст.4 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Відповідно до ч.1, 3 ст.30 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Згідно з п.2 ч.7 ст.30 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", страхові виплати складаються із: страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Як передбачено ст.35 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Відповідно до ч.5 ст.36 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Згідно з ст.37 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Як передбачено ст.39 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:

1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Головним Управлінням прийнято рішення №2001-29264270 від 13.07.2023, яким позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на сім`ю за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з посиланням на не надання документу, який би прямо підтверджував належність заявниці до складу сім`я загиблого ОСОБА_2 , в розумінні поняття "сім`я" визначеного ст. 3 Сімейного кодексу України.

Також, відповідач зазначив про різну адресу реєстрації місця проживання позивачки із померлим чоловіком.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону №1105-ХІV, правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Пункт 1.2. Порядку №11 встановлює, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Порядку №11 Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом №1105-ХІV та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Відповідно до пункту 5.1. Розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

- заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

- копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

- копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

- довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подала до відповідача заяву про призначення як сім`ї одноразової допомоги в разі смерті потерпілого та відповідний пакет документів.

Крім того, до пакету документів надано, - свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 між позивачкою та ОСОБА_2 укладено шлюб; свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; довідка Виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 09.06.2023 про фактичне місце проживання та реєстрації померлого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, зазначено про фактичне місце проживання без реєстрації разом з ним дружини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В частині доводів апелянта щодо не співпадіння реєстрації місця проживання позивача та її померлого чоловіка як підставу відмови у призначенні одноразової допомоги сім`ї загиблого, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (пункт 1 статті 13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 2). Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, ч.1, 6 ст.29 Цивільного кодексу України, передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації.

Слід зазначити, що ані Закон №1105-XIV, ані Порядок № 11 не містить визначення сім`ї та її членів.

Разом з цим, частина 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.

Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з ч.1 ст.56 СК України також встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Отже, Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом №1105-XIV.

Аналогічну правову позицію сформулював Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі №360/1239/19, під час розгляду справи за подібних правовідносин.

При цьому, у постанові від 05.02.2020 по справі № 712/7830/16-ц, Верховний Суд зауважив, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ані головною, ані обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Таким чином, аналізуючи вказані положення, колегія суддів зазначає, що Конституцією України кожній фізичній особі гарантуються свобода пересування та вільний вибір місць постійного або тимчасового проживання, кількість яких не обмежується.

Згідно з ч.10 ст.6 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 233/4008/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 234/9663/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 243/7507/17, від 13 лютого 2018 року у справі №263/11240/17 та від 20 лютого 2018 року у справі № 219/9030/17.

З огляду на зазначене вище та враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення ЦК України та Закону №1382-IV передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, в контексті правовідносин, що виникли у цій справі, суд наголошує, що зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 420/17371/22.

За такого правового регулювання, з урахуванням предмету спору та встановлених судом обставин, колегія суддів дійшла висновку, що місце реєстрації проживання не є єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті, а надані позивачем докази є належними, що підтверджують місце фактичного проживання позивачки та її померлого чоловіка, та є достатнім доказом проживання позивачки з померлим однією сім`єю.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №2001-29264270 від 13.07.2023 щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги сім`ї загиблого та зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразову грошову допомогу сім`ї загиблого.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.