Справа № 460/3044/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 рокуСправа № 460/3044/21 пров. № А/857/5520/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року (суддя Дудар О.М., м.Рівне),-

ВСТАНОВИВ:

Ще у квітні 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просив:

стягнути на користь держави в особі ОТЦК з ОСОБА_1 кошти в розмірі 9246,48 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що факт доведення матеріальної шкоди базується на матеріалах службового розслідування та наказі військового комісара ОТЦК про результати відповідного службового розслідування, який не мав повноважень проводити таке службове розслідування. Зазначає, що ОСОБА_2 перебував на посаді військового комісара ОТЦК до 23.05.2016, в той час, як виплата за вимушений прогул (що інкримінується позивачу, як матеріальна шкода) здійснювалася за період по 19.10.2016. Також зауважує, що не отримував жодних документів щодо розгляду вказаної справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів оскарження результатів службового розслідування матеріали справи не містять, а позивачем доведено факт заподіяння відповідачем матеріальної шкоди на суму 9246,48 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального права, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (з основної діяльності) (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) від 22.04.2020 №99 «Про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідальності фінансового господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 11.02.2017 по 29.02.2020» начальнику відділу соціального забезпечення ОВК підполковнику ОСОБА_3 відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, наказано у термін до 14.05.2020 провести службове розслідування за фактом виплати заробітної плати на суму 43512,08 грн за час вимушеного прогулу згідно рішеннями судів внаслідок незаконного звільнення працівника ОСОБА_4 , за результатами якого надати пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності (пункт 7 пропозицій Аудиторського звіту) (а.а.с.22-24).

В акті службового розслідування, затвердженого 09.06.2020 військовим комісаром ОВК полковником ОСОБА_5 (а.а.с.25-40), вказано про неефективні управлінські рішення та порушення вимог чинного законодавства України при звільненні громадянки ОСОБА_6 з боку посадових осіб ОВК та ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також при її поновленні на роботі та подальшому розрахунку при звільненні з роботи за власним бажанням.

Також у цьому акті зазначено, що неправомірні дії колишнього військового комісара ОВК полковника ОСОБА_1 виражають у неналежному ставленні до виконання своїх функціональних обов`язків, порушення частини сьомої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), пункті 15 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 (яке діяло на той час), пунктів 4.3.2.1, 4.4, 4.8 Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів (яка діяла на той час), затвердженої наказом Міністерства оборони України №686 від 14.12.2007, а також було порушено статті 16, 36 та абз.7, 8, 16, 21 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (п.4.2 розділу 4).

Наказом військового комісара ОВК (з основної діяльності) від 09.06.2020 №142 зобов`язано начальника відділу фінансового забезпечення ОВК на підставі пункту 1 статті 10, пункту 2 статті 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі» (далі Закон №160-IX) підготувати відповідні матеріали та надіслати до командира Військової частини НОМЕР_1 для притягнення до матеріальної відповідальності та відшкодування 50 % шкоди завданої державі, колишнім військовим комісаром ОВК полковником ОСОБА_1 , на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділу, яка була безспірно списана Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_6 з реєстраційного рахунку № НОМЕР_2 ОВК 17.07.2017 в сумі 18492,96 грн, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2016 по 19.10.2016. Розмір завданої шкоди складає 9246,48 грн (дев`ять тисяч двісті сорок шість гривень 48 копійок) (а.а.с.14-15).

13.06.2020 ОВК звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з листом №10/562, у якому просив прийняти рішення щодо відшкодування завданих державі збитків полковником ОСОБА_1 (а.а.с.43-47).

Листом від 15.07.2020 №501/1637 Військова частина НОМЕР_1 повернула ОВК матеріали щодо притягнення полковника ОСОБА_7 до відповідальності без реалізації (а.а.с.41-42).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (стаття 17 Статуту).

Статтею 26 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Згідно з абзацами 7, 8, 17, 22 статті 59 Статуту, командир (начальник) зобов`язаний: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає «Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок №608).

Згідно з пунктом 7 Порядку №608 (в редакції, чинній на час проведення службового розслідування), службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

У свою чергу підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані приписами «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затверджене постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР).

Приписи Положення №243/95-ВР втратили чинність у зв`язку із набуттям чинності нормами Закону №160-IX, тобто з 31.10.2019.

Пункти 4, 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX установлюють, що матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частини перша - друга статті 3 Закону №160-IX встановлює, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Частина четверта статті 3 Закону №160-IX встановлює, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Стаття 4 Закону №160-IX передбачає, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Частина перша статті 6 Закону №160-IX встановлює, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Абзац 1 частини другої статті 8 Закону №160-IX встановлює, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Частина третя статті 8 Закону №160-IX передбачає, що розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Частини шоста восьма статті 8 Закону №160-IX встановлюють, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Приписи статті 9 Закону №160-IX передбачають, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:

1) дії непереборної сили;

2) необхідної оборони;

3) крайньої необхідності;

4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;

5) виправданого службового ризику;

6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;

7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Абзац 1 частини першої статті 10 Закону №160-IX визначає, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Частина перша статті 12 Закону №160-IX встановлює, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Частина перша статті 14 Закону №160-IX передбачає, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.

З аналізу апеляційної скарги видно, що основними її доводами є те, що службове розслідування за фактом виплати заробітної плати на суму 43512,08 грн за час вимушеного прогулу згідно рішень судів, внаслідок незаконного звільнення працівника ОСОБА_6 , призначено та проведено не уповноваженою на те особою та без належного встановлення всіх обставин, що входили в предмет відповідного розслідування.

Разом з тим, апеляційний суд не може розцінювати вказані доводи, як такі, що можуть стати підставами для відмови у задоволенні заявленого позову, оскільки розглядуваний спір є наслідком проведеного службового розслідування та прийнятого за його результатами розгляду, наказу від 09.06.2020 №142, протиправність якого станом на час судового розгляду цієї справи не встановлена.

Відтак, у задоволенні вказаної позовної вимоги не може бути відмовлено, оскільки рішення, що є причиною її виникнення (позовної вимоги) не скасоване та не визнане протиправним.

Відносно доводів скаржника, про те, що йому не було відомо про існування такої справи, так як жодних документів від суду чи позивача він не отримував, то апеляційним судом встановлено наступне.

Так, як видно з матеріалів справи до позову ОТЦК долучено квитанцію від 02.04.2021, яка свідчить про надіслання позову скаржнику (а.с.10).

Перед відкриттям провадження у цій справі, суд першої інстанції направляв 17.09.2021 запит до Управління ДМС у Рівненській області про надання інформації щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 . На який отримав відповідь, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , такі ж дані щодо адреси наведені в позові.

08.10.2021 Рівненським окружним адміністративним судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі. Та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Однак в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказана вище ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась на адресу відповідача.

Наявний ж, у справі список згрупованих рекомендованих з повідомленням відправлень від 26.11.2021 не може братися апеляційним судом до уваги, так як з нього не можливо встановити, що саме надсилалось та на яку адресу.

Жодних зворотних повідомлень матеріали справи не містять.

Відтак, є підтвердженими доводи скаржника про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини шостої статті 251 КАС днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пункту 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 317 КАС).

Зважаючи на те, що матеріали справи дійсно не містять доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи та наявність означеного позову, судом першої інстанції перед ухваленням рішення не з`ясовано, чи вказаний позов та ухвалу про відкриття провадження в спрощеному порядку було вручено відповідачу, а також те, що скаржник обґрунтовує свою апеляційну скаргу відсутністю належного оповіщення про справу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду з огляду на порушення норм процесуального права.

Проте, зважаючи, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, однак допустив порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду та прийняти постанови про задоволення позову.

Щодо заяви відповідача про поворот виконання рішення суду, то таке задоволенню не підлягає, з огляду на те, що апеляційний суд при прийняття нового рішення не відмовляє у задоволенні позову повністю чи у меншому розмірі.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 324, 325, 328, 329, 380 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9246 (дев`ять тисяч двісті сорок шість) гривень 48 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич