Справа № 480/7502/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. Справа № 480/7502/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2024, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 11.12.24 по справі № 480/7502/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.06.1986 по 31.03.1989 та зарахування заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1995 по 30.06.2000 нульовим значенням;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984 та без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1995 по 30.06.2000 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 05.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05.06.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що під час призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області помилково до розрахунку заробітної плати включено період виплати з 01.05.1995 по 30.06.2000 за нульовою заробітною платою, що суттєво зменшило розмір пенсії. Крім того, відповідачем при призначенні пенсії не зараховано період роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що підтвердження страхового стажу довідками підприємств, установ, організацій чи іншими документами вимагається лише у разі відсутності трудової книжки, а також коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Крім того, недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відсутні підстави щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984. Разом з тим зазначив, що згідно із статтею 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Відповідно до додатків до протоколу про призначення пенсії позивача починаючи з 01.05.1995 по 30.06.2000 заробіток позивача дорівнює 0. Разом з тим, за період з 01.05.1995 по 30.06.2000 не отримано суми заробітної плати, яка необхідна для обчислення індивідуального коефіцієнта заробітної плати. Отже, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, який був обчислений відповідачем на основі періодів з 01.05.1995 по 30.06.2000 є неправильним, та негативно впливає на розмір пенсії позивача. На підставі вищенаведеного, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві має перерахувати позивачу пенсію без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1995 по 30.06.2000.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 05.06.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно Закону № 1058-ІV.

Враховуючи принцип екстериторіальності, заява позивача від 05.06.2024 передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області.

За результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Сумській області призначено пенсію за віком відповідно Закону № 1058-ІV.

Однак, листом від 19.06.2024 № 2600-0202-8/123224 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що під час призначення йому пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не зарахувало період роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984, оскільки при працевлаштуванні не зазначена назва установи (театру) до якої зарахована на роботу ОСОБА_1 .

Листом від 08.07.2024 № 2600-0202-8/134476 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що його пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.05.1995 по 31.07.2001. Однак період з 01.05.1995 по 30.06.2000, якого не вистачає до 60 місяців зараховано нульовим значенням.

Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно протиправності незарахування при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984 колегія суддів зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частинами першою та третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993.

Відповідно до приписів пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції № 58).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 за № 162.

Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належить керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа. Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на належне пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Колегією суддів з копії трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 встановлено, що:

- 01.07.1981 після закінчення інституту позивач направлена на роботу в театр артисткою драми;

- 23.01.1984 звільнена у зв`язку зі зміною місця проживання.

Листом від 19.06.2024 № 2600-0202-8/123224 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що під час призначення їй пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не зарахувало період роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984, оскільки при працевлаштуванні не зазначена назва установи (театру) до якої зарахована на роботу ОСОБА_1 .

Разом з цим, з системного аналізу наведених норм випливає, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для неврахування певних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Колегія суддів не погоджується з доводами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві викладеними у листі від 19.06.2024 № 2600-0202-8/123224, оскільки зазначені недоліки не можуть бути належною підставою для неврахування даних трудової книжки, так як визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі, а не правильність записів у трудовій книжці.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Крім того, відповідно розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Колегія суддів вказує, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Наведений вище висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №423/1418/17 від 09.07.2020 року у справі №235/7688/16-а.

Разом з тим, у спірних правовідносинах по справі пенсійним органом не надано належних доказів на підтвердження вчинення ним дій, направлених на перевірку відповідних обставин, які виникли між сторонами у даній справі.

Отже, обов`язок здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а тому відповідальність за неправильність вчиненого запису, за відсутність відомостей про назву установи (театру) не може бути перекладена на працівника та позбавляти її права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення/перерахунку пенсії.

З урахуванням наведеного посилання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для відмови у врахуванні періоду роботи позивача з 01.07.1981 по 23.01.1984.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів доходить висновку про наявність обгрунтованих підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зарахування заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1995 по 30.06.2000 нульовим значенням та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1995 по 30.06.2000 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 05.06.2024, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV (в редакції чинній на момент зверненя позивача до пенсійного органу) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Отже, з наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини вбачається, що виключання періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, здійснюється виключно за вибором особи - пенсіонера.

Частиною 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV (в редакції чинній на момент зверненя позивача до пенсійного органу) визначний порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою Пенсійного фонду № 22-1 від 25.11.2005.

Вказаною постановою Пенсійний фонд № 22-1 затверджено форму заяви про призначення/перерахунок пенсії. Отже, законодавець дав право особі - пенсіонеру визначити період, що підлягає виключенню з підрахунку заробітної плати, для обчислення розміру пенсії.

Аналізуючи вищевказані норми права, колегія суддів дійшла висновку, що виключання періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, здійснюється виключно за вибором особи - пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Колегія суддів зазначає, що позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції не вказано які саме 60 календарних місяців страхового стажу вона хотіла виключити із підрахунку заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не дотримано вимог статті 40 України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV під час звернення за призначенням пенсії за віком, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині позовних вимог.

Між тим, колегія суддів зазначає про безпідставність посилань суду першої інстанції на не оскарження позивачем та не скасування у судовому порядку рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, оскільки в даній справі позивач оскаржує протиправні дії пенсійного фонду щодо незарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, а не призначення пенсії в цілому.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у справі №480/7502/24 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч.1, 3, 6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.08.2020 у справі №440/3005/19 принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Як встановлено з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір 968,96 грн. Окрім того, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір 1453,44 грн.

Загалом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, враховуючи, що Другим апеляційним адміністративним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення (постанова), яким позов задоволено частково, колегія суддів вважає за необхідне стягнути пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1211,20 грн та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1211,20 грн на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 по справі № 480/7502/24 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.07.1981 по 23.01.1984.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова