Справа № 420/20586/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішень та доручення, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2024 поданий позов ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить:

скасувати рішення № 26 від 24.12.2023 року Головного Управління ДМС в Одеській області про примусове видворення з України громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 );

скасувати рішення Головного Управління ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 року громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (( ОСОБА_3 ) строком з 14.12.2023 по 14.12.2028 рік;

скасувати доручення Головного Управління ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 року громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (( ОСОБА_3 ) строком з 14.12.2023 по 14.12.2028 рік.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Азербайджанської Республіки, згідно тимчасового в`їзду проживала в Україні, місто Одеса, під час перетину кордону України дізналася, що уповноважені органи державної влади України заборонили позивачці в`їзд на територію України строком з 14.12.2023 по 14.12.2028. В Україні позивачка проживала в офіційному шлюбі з громадянином України ОСОБА_4 . У зв`язку з воєнною агресією РФ проти України і початком бойових дій, позивачка не змогла вчасно звернутися до консульства Республіки Азербайджан за продовженням строку дії закордонного паспорта, а також до міграційних органів та отримати посвідку на проживання для возз`єднання сім`ї на підставі шлюбу. . Позивачка посилається на те, що її чоловік ОСОБА_4 згідно висновку спеціальної психіатричної МСЕК від 30.03.2009 року є інвалідом другої групи пожиттєво та потребує догляду.

Позивачка зазначає, що 24.12.2023 її за місцем проживання затримали представники Головного управління ДМС в Одеській області, привезли до приміщення Управління, склали відносно неї протокол та постанову про порушення міграційних правил, попросили її родичів сплатити штраф, що вони і зробили. Також їй на підпис неодноразово давали документи, значення яких позивачка не знала, бо вільно не володію українською мовою. На прохання позивачки та прохання родичів призначити адвоката працівники міграційної служби не реагували. Після оформлення низки документів, значення яких позивачка не розуміла, її посадили в автомобіль та привезли на кордон з Молдовою, де передали представникам прикордонної служби України, а потім Молдови. На кордоні їй повідомили, що її примусово видворили з України та заборонили в`їзд строком на 5 років, а прикордонна служба лише виконує доручення міграційної служби. Її родичам та чоловіку вдалося згодом отримати фотокопії частини документів, а саме рішення та доручення про заборону в`їзду на територію України строком на 5 років. Тільки під час видворення з України позивачка дізналася (згідно штампу в довідці про повернення), що відносно неї прийнято рішення про примусове видворення №26 від 24.12.2023 року. Будь-яких копій такого рішення або документів їй не надавалося.

Ухвалою від 04.07.2024 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу без виклику представників сторін

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, вказує, що рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 5 років, доручення про заборону в`їзду стосовно громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були прийняті 14.12.2023.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 оскаржує рішення датовані 26.12.2023, які стосовно неї не приймались. 11.11.2023 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено особу, яка назвалася громадянкою Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та запрошено останню за адресою: АДРЕСА_1 . 11.11.2023 о 16.00 годині, громадянку Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 затримало відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000219 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.

В результаті проведеної перевірки щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 за її слів прибула на територію України 29.05.2017, на підставі паспортного документу громадянки Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон на її ім`я, № НОМЕР_1 , терміном дії з 27.09.2013 по 23.09.2023, та порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства - перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживала на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Паспортний документ громадянки Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон у особи наявний, строк дії якого сплив 23.09.2023. Відповідно до перевірки по електронним базам даних ДМС України (ЄІАС УМП та міжвідомча інформаційно-телекомунікаційна система "Аркан-ДМС") будь-які відомості стосовно ОСОБА_5 не виявлені, тобто, громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідками на тимчасове та постійне проживання в Україні не значиться, паспортом громадянина України не документована. ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. Співробітниками відділу міграційного контролю Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 11.12.2023

На підставі рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, громадянку Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Державної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС". Відповідно до пункту І Наказу МВС України "Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду" (далі - Наказ № 884) громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України. Громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Вона не може бути працевлаштована, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. 11.12.2023 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), стосовно громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 010625 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 11.12.2023 серії ПН МОД № 010728 позивач була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП , 12.12.2023 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень сплачено.

В ситу ч. 8 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Враховуючи те, що у громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України в силу вимоги ч. 8 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове повернення до неї не застосовувалося.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

14.12.2023 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 26 про примусове видворення з України громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14.12.2023 ГУ ДМС в Одеській області виконано рішення № 26 та примусово видворено з України громадянку Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За інформацією з системи Аркан громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила територію України 14.12.2023 через КПП "Маяки- Удобне" в напрямку Республіки Молдова.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього. ГУ ДМС в Одеській області зазначає, що наведена вище норма є імперативною та не передбачає виключень. Враховуючи викладене, 14.12.2023 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 402 про заборону громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в`їзду на територію України терміном на 5 (п`ять) років. Строк здійснення контролю з 14.12.2023 до 14.12.2028. Зазначене рішення від 14.12.2023 № 402 обґрунтоване наявністю рішення ГУ ДМС в Одеській області від 14.12.2023 № 26 про примусове видворення з України громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 .

Стосовно позовної вимоги про скасування доручення ГУ ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 щодо ОСОБА_5 строк з 14.12.2023 по 14.12.2028, відповідач вказує, що позивачем невірно обрано спосіб судового захисту в частині скасування доручення ГУ ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 щодо ОСОБА_5 строк з 14.12.2023 по 14.12.2028, оскільки дане доручення не є індивідуальним актом відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України. Вказане доручення від 14.12.2023 є лише повідомленням на адресу Адміністрації ДПС України про прийняте ГУ ДМС в Одеській області від 14.12.2023 № 402 про заборону громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в`їзду на територію України терміном на 5 (п`ять) років.

Доводи позивача про перебування у шлюбі з громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач не вважає фактом, який спростовує встановлені відповідачем порушення з боку повивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України. Вказані факти можуть бути підставою для оформлення права такої особи на проживання (перебування) в Україні, але не можуть самі по собі заміняти передбачені законом дії такої особи для реалізації цього права. Крім того, позивач не була позбавлена можливості звернення до органів ДМС у письмовому вигляді, шляхом направлення таких звернень засобами поштового або електронного зв`язку. Саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності чоловіка, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового видворення до країни походження та заборони в`їзду до України міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивачу було відомо, що її міграційний статус робить збереження сімейного життя сумнівним з огляду на перебування її на території України нелегально. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень, тому правові підстави для визнання протиправними дії та/або бездіяльності, і як наслідок, стягнення матеріальної шкоди на користь позивача відсутні.

11.10.2024 до суду позивачкою надано пояснення, в яких вона зазначає , що згідно статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців..." обов`язковою передумовою примусового видворення з України мають бути наступні обставини:

затримання за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) Державного кордону України (я в`їхала в Україну законно, в межах пункту пропуску, та відносно мене про перетин кордону є відомості у відповідних базах ДПСУ України),

є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитиметься від виконання рішення про примусове повернення (рішення про примусове повернення відносно мене не приймалося органами ДМС України взагалі),

якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення (як вже зазначала, рішення про примусове повернення відносно мене узагалі не приймалося, про що свідчить інформація ДМС в Одеській області на запит),

якщо така особа загрожує національній безпеці України або представляє небезпеку для громадського порядку (я не загрожую ані національній безпеці Україні, а ні громадському порядку, будь яких матеріалів або подань Служби Безпеки України, органів, Національної поліції України відносно мене не має, також згідно залученої до позову інформації з інформаційного центру МВС, я до відповідальності не притягувалась, в розшуку не перебуваю).

Жодних доказів існування зазначених передумов що могли стати юридичною підставою для зазначених оскаржуваних рішень немає, та органами ДМС України не надано.

Згідно оновленого висновку лікарської комісії № 854 від 25.09.2024 чоловік позивачки ОСОБА_4 має значне обмеження життєдіяльності, обмеження в самообслуговуванні, обмеження в здатності самостійно пересуватися, є інвалідом другої групи по- життєво та потребує догляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Судом встановлено, що 11.11.2023 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено громадянку Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її було затримано 11.11.2023 о 16.00 годині відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000219 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.

В результаті проведеної перевірки щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 за її слів прибула на територію України 29.05.2017, на підставі паспортного документу громадянки Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон на її ім`я, № НОМЕР_1 , терміном дії з 27.09.2013 по 23.09.2023, та порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства - перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживала на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Паспортний документ громадянки Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон у особи наявний, строк дії якого сплив 23.09.2023.

Позивачка уклала шлюб 01.08.2017 з громадянином України ОСОБА_4 .

11.12.2023 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), стосовно громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 010625 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 11.12.2023 серії ПН МОД № 010728 позивач була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП , 12.12.2023 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень сплачено.

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

На підставі рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, громадянку Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Державної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС".

24.12.2023 Головного Управління ДМС в Одеській області прийнято рішення № 26 про примусове видворення з України громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ). За змістом оскаржуваного рішення, воно було обгрунтовано тим, що ОСОБА_6 на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. Під час виявлення паспортний документ громадянки Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон у ОСОБА_5 наявний, строк дії якого сплив 23.09.2023. Вона не може бути працевлаштована, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. В силу ч. 8 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону). Враховуючи те, що у громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України в силу вимоги ч. 8 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" примусове повернення до неї не може бути застосовано.

24.12.2023 Головним Управлінням ДМС в Одеській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (( ОСОБА_3 ) строком з 14.12.2023 по 14.12.2028 рік; однчасно 24.12.2023 Головне Управління ДМС в Одеській області дало доручення Адміністрації Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 року громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (( ОСОБА_3 ) строком з 14.12.2023 по 14.12.2028 рік.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

Згідно ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В той же час частинами 1 та 5 ст. 21 КАС України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до ч. 3 ст.21 КАС України якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Враховуючи об`єднання в позовній заяві вимоги про скасування рішення про примусове видворення та про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, дана справа підсудна окружному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Приписами ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Ці права також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Приписи частин 1-3 ст. 3 Закону №3773-VІ, які кореспондують положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI) визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Так, ч. 16 вищевказаної статті Закону № 3773-VI визначає, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 30 Закону № 3773-VI передбачає, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства/(ч.5 ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 31 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців і осіб без громадянства, затвердж. наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ 23.04.2012 № 353/271/150, передбачає. що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення (п.4). Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п.5).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка не є громадянкою України, не подавала документи для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, перебуває в Україні понад встановлений законодавством термін. У зв`язку із її нелегальним становищем, а саме проживанням в Україні без документів, які дають право на проживання (ураховуючи відсутність посвідки на тимчасове проживання), стосовно позивачки був складений протокол про адміністративне правопорушення, прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", 10) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За змістом ч. 3 ст. 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Статтею 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ст. 23 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Отже, передумовою для прийняття рішення про примусове видворення, в контексті конкретної ситуації, є доведеність вчинення позивачкою дій, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. У даному випадку судом не встановлено наявності поважних причин перебування позивачки на території України понад встановлений законодавством термін та без належних документів. Позивачка не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що вона підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні. Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність чоловіка - громадянина України не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Порушений позивачкою законодавчо установлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового видворення, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу (з 2017 року) та факт наявності чоловіка, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового видворення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя. Посилання позивачки, як на підставу порушення строків перебування на території України, на запровадження воєнного стану, саме по собі також не є достатньою підставою для скасування рішення про примусове видворення , без наведення належного обґрунтування, із підтвердженням відповідними доказами того, яким чином запровадження воєнного стану вплинуло на порушення позивачкою покладеного на неї чинним законодавством України обов`язку дотримуватись вимог національного законодавства України.

Положення ст.13 Закону № 3773-VI установлюють підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, відповідно до частини першої якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч.2 ст.13 Закону № 3773-VI).

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України № 3773-VІ рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначений Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.12.2013 № 1235 (далі Інструкція №1235).

Відповідно до п.3 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абз.2, 3, 7 ч.1 ст.13 Закону № 3773-VI.

За змістом п.4 Інструкції №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Суд зазначає, що підставою прийняття оскаржуваного рішення №402 від 14.12.2023 про заборону позивачці в`їзду в Україну строком на 5 років стало те, що відносно позивачки було прийнято рішення про її примусове видворення внаслідок порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону № 3773-VI, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, що мало місце у випадку спірних правовідносин. Отже, рішення про заборону в`їзду в Україну є похідним від рішення про примусове видворення з України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102, на території України введено воєнний стан строком на 30 діб та у подальшому його продовжено і по час розгляду справи в суді.

Згідно з пунктами 6, 23 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" до заходів правового режиму воєнного стану віднесено, зокрема, встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства.

Ураховуючи всі встановлені судом обставини та з огляду на наведені положення чинного законодавства України суд дійшов висновку, що рішення про заборону в`їзду в Україну прийняте відповідачем в межах своїх повноважень, у спосіб встановлений законом, рішення є законним, мотивованим та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню і відповідно підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не вбачається. Наведені позивачкою обставини не можуть слугувати підставою для порушення міграційного законодавства, адже виключень у зв`язку із сімейним станом, законодавством не передбачено.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Позивачка під час розгляду справи по суті, не довела належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість дій щодо відмови позивачу у скасуванні заборони в`їзду в України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно позовної вимоги про скасування доручення ГУ ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 щодо ОСОБА_5 строк з 14.12.2023 по 14.12.2028, то дане доручення не містить ознак акту індивідуального характеру, яке може бути оскаржено до адміністративного суду. Вказане доручення від 14.12.2023 є лише повідомленням на адресу Адміністрації ДПС України про прийняте ГУ ДМС в Одеській області від 14.12.2023 № 402 про заборону громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_9 , в`їзду на територію України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р ІШ И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.