Справа № 140/7587/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7587/24 пров. № А/857/24574/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Лозовський О.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 06.09.2024р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

18.07.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправним дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. щодо відмови їй в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, призначити і виплачувати позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення до пенсійного органу (тобто, з 18.06.2024р.);

стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.1-7, 26).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.28 і на звороті).

Згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.75-78).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.86-93).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд помилково визначив період її проживання станом на 01.01.1993р. в зоні гарантованого добровільного відселення тривалістю менше 3-х років. Водночас, вона має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що їй видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.05.1994р. (категорія 3). Видача такого посвідчення не оскаржена в судовому порядку, вказаний документ є чинним та легітимним.

Вважає, що сам факт видачі такого посвідчення підтверджує ту обставину, що вона постійно проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, тобто, станом на 01.01.1993р. період її проживання у вказаній зоні складав не менше трьох років.

Також представленою довідкою органу місцевого самоврядування стверджується факт її постійного проживання в зоні з моменту аварії на ЧАЕС (з 13.07.1968р. по 01.06.1987р. в с.Осівці; з 10.02.1993р. по теперішній час в с.Грудки). Вибуття на навчання та на роботу на інші території не свідчить про зміну місця проживання.

За таких обставин висновки суду про те, що вона не має права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку є помилковими.

Відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.115-117).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 01.05.1994р. Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.15).

Відповідно до довідки № 913 від 08.07.2024р., виданої Виконавчим комітетом Камінь-Каширської міської ради Грудківським старостинським округом № 9, позивач дійсно була зареєстрована та проживала з дня народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Осівці Камінь-Каширського району Волинської обл., яке визнано забрудненим в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст.14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.16).

Згідно із довідкою № 910 від 08.07.2024р., виданою Виконавчим комітетом Камінь - Каширської міської ради Грудківський старостинській округ Волинської обл., ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживає з 10.02.1993р. по даний час в с.Грудки, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до ст.14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.17).

Відповідно до додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів /КМ/ УРСР № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» село Осівці та село Грудки Камінь-Каширського району Волинської обл. включені у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

18.06.2024р. позивач звернулась до відділу обслуговування громадян № 4 (сервісного центру) ГУ ПФ України у Волинській обл. із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.64-65).

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФ України у Львівській обл., рішенням якого № 46 від 25.06.2024р. відмовлено останній в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що згідно наданих документів період проживання (роботи) заявника у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. становить 10 місяців 09 днів. До періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 26.04.1986р. по 22.07.1986р. згідно довідки № 1075 від 27.07.2023р., оскільки протягом спірного періоду позивач навчалась в Ковельському СМПТУ, що не належить до зони гарантованого добровільного відселення. (а.с.21).

Окрім цього, згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р., страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 02 дні; за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

01.09.1985р. позивач вступила до Ковельського середнього МПТУ № 5; в подальшому 22.07.1986р. закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією кравець-моторист (по виготовленню верхнього одягу). Рішенням екзаменаційної комісії від 22.07.1986р. позивачу присвоєно кваліфікацію «кравець-моторист по виготовленню верхнього одягу третього розряду», а також видано диплом встановленого зразка серії НОМЕР_2 із реєстраційним номером 77 (а.с.44).

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.08.1986р. позивач з 01.09.1985р. по 24.07.1986р. навчалася в Ковельському МПТУ № 5 (запис № 1); з 25.07.1986р. по 04.02.2002р. працювала в Ковельській швейній фабриці (записи №№ 2-4).

На думку відповідача, періоди навчання в СМПТУ № 5 м.Ковель та роботи в Ковельській швейній фабриці не можуть бути враховані до періоду постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Отже, документами підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на 01.01.1993р. - 10 місяців 09 днів.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату досягнення позивачем пенсійного віку (54 роки), який дає право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме станом на 2022 рік, у позивача повинен був бути наявний страховий стаж не менше 23 роки (стаж, передбачений статтею 26 Закону № 1058-IV (30), зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку (6)). Однак, на дату досягнення позивачем пенсійного 54-річного віку у позивача необхідного страхового стажу (не менше 23 років) не було, що підтверджується попередніми рішеннями органів ПФ України по заявам позивача.

В рішенні ГУ ПФ України в Львівській обл. № 46 від 25.06.2024р. зазначено про те, що відповідно до наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 02 дні та згідно записів трудової книжки до страхового стажу враховано всі періоди (а.с.21). Також з розрахунку стажу (форма РС-право) вбачається, що позивачу до страхового стажу зараховано періоди роботи як згідно трудової книжки, так і за даними персоніфікованого обліку; загальний страховий стаж позивача дійсно становить 23 роки 02 дні станом 2024 рік.

Отже, у позивача станом на дату досягнення пенсійного віку був відсутній страховий стаж не менше 23 років, чого не заперечує у позовній заяві останній, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи суд дійшов висновку, що відповідач ГУ ПФ України в Львівській обл. правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позаяк у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення такої пенсії.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Спір між сторонами у даній справі виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання ОСОБА_1 у зоні радіоактивно забрудненої території (зоні гарантованого добровільного відселення), наявності достатнього страхового стажу, та, відповідно, її права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами ст.55 вказаного Закону передбачені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з абз.5 п.2 ч.1 цієї статті особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 ст.55 вказаного Закону визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, норми спеціального закону в розглядуваному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993р. протягом не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986р., незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію.

Виходячи із буквального розуміння наведених норм, слідує однозначний висновок про те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі наведених приписів є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з 26.04.1986р. до 01.01.1993р.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986р. по 31.07.1986р. встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Верховного Суду від 26.09.2018р. у справі № 205/4589/16-а, що враховується апеляційним судом при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, та/або по причині праці у такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Важливою обставиною в розглядуваній справі є те, що право ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інші пільги, в тому числі зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбачені цим Законом, підтверджується посвідченням позивача, як особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, серії НОМЕР_1 , виданого Волинською обласною державною адміністрацією 01.05.1994р., позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3).

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно з ч.3 ст.65 вказаного Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 наведеного Закону довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Постановою КМ України № 51 від 20.01.1997р. затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (втратив чинність згідно постанови КМ України № 551 від 11.07.2018р.).

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.03.2018р. у справі № 333/2072/17, від 27.02.2018р. у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018р. у справі № 599/564/17.

Таким чином, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання останньої на території зони гарантованого добровільного відселення та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 31.07.1986р. надає останній право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки), що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У період з 26.04.1986р. по 01.01.1993р., що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974р., постановою Ради Міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974р. «Про деякі правила прописки громадян», Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України № 66-дск від 03.02.1992р.

Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

Згідно з п.22 розділу ІІІ Положення про паспортну систему в СРСР, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974р., громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Крім того, у період з 26.04.1986р. по 01.01.1993р. порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв. постановою Державного комітету статистики СРСР № 5-24/26 від 12.05.1985р.

За загальним правилом погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.

Відповідно до довідки № 913 від 08.07.2024р., виданої Виконавчим комітетом Камінь-Каширської міської ради Грудківським старостинським округом № 9, позивач дійсно була зареєстрована та проживала з дня народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Осівці Камінь-Каширського району Волинської обл., яке визнано забрудненим в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст.14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.16).

Згідно із довідкою № 910 від 08.07.2024р., виданою Виконавчим комітетом Камінь - Каширської міської ради Грудківський старостинській округ Волинської обл., ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживає з 10.02.1993р. по даний час в с.Грудки, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до ст.14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.17).

Згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів /КМ/ УРСР № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» село Осівці та село Грудки Камінь-Каширського району Волинської обл. включені у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Звідси, матеріалами справи підтверджено проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986р. по 01.06.1987р.; з 10.02.1993р. по теперішній час.

Таким чином, факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. надає останній право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки), що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з дипломом серії НОМЕР_2 із реєстраційним номером 77 позивач вступила 01.09.1985р. до Ковельського середнього МПТУ № 5, яке закінчила 22.07.1986р. (період навчання з 01.09.1985р. по 22.07.1986р.).

Рішенням екзаменаційної комісії від 22.07.1986р. позивачу присвоєно кваліфікацію «кравець-моторист по виготовленню верхнього одягу третього розряду», а також видано диплом встановленого зразка серії НОМЕР_2 із реєстраційним номером 77 (а.с.44).

Колегія суддів відхиляє покликання відповідачів щодо періоду навчання у Ковельському середньому МПТУ № 5, оскільки відомості про навчання в іншому місті (країні) не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено довідками та посвідченням позивача як громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Окрім цього, вибуття студента на навчання не свідчить зміну ним свого місця проживання, а місце навчання не є місцем проживання студента.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про наявність у позивача необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла до переконливого висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014р.), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

На час звернення із заявою (18.06.2024р.) вік ОСОБА_1 становив 55 роки 11 місяців 05 днів; страховий стаж позивача склав 23 роки 02 дні.

Водночас, покликання відповідача на тривалість часу проживання у зоні гарантованого добровільного відселення тривалістю 10 місяців 09 днів спростовуються матеріалами справи, а також судовим рішенням у справі № 140/30756/23.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФ України у Львівській обл. виходило з того, що право на пенсійну виплату позивачу відповідно до ст.55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є відсутнім. Із змісту спірного рішення можна зробити висновок про те, що така відмова ґрунтується лише на недостатності у позивача періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р.; інших мотивованих причин цей пенсійний орган не навів.

За наведених умов зміст такого висновку пенсійного органу носить загальний і поверхневий характер, через що допускає неоднозначне його розуміння.

При цьому, важливим у цій ситуації є поведінка самого відповідача, який не роз`яснив позивачу необхідність збору та представлення відповідних документів, а також не звернувся самостійно з запитом про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, однак прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Оскільки під час судового розгляду підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. не менше трьох років, тому саме ця обставина покладається апеляційним судом в обґрунтування висновку про протиправність рішення № 46 від 25.06.2024р. про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку

Стосовно інших підстав для відмови в задоволенні заяви позивача про призначення пенсії за віком із зниженням віку колегія суддів враховує, що вказана зміна кваліфікації підстав відмови у призначенні спірної пенсії суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. Запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

Натомість, суд першої інстанції вдався до аналізу тих обставин, які не покладалися ГУ ПФ України у Львівській обл. у підстави відмови в призначенні спірної пенсії позивачу: недостатність страхового стажу, що встановлена попередніми рішеннями пенсійних органів, прийнятих за попередніми заявами позивача.

Оскільки період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому спірне рішення відповідача не ґрунтується на вимогах закону.

В частині доводів апелянта про наявність достатніх підстав для призначення дострокової пенсії за віком колегія суддів враховує, що відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення їй спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин апеляційним судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 46 від 25.06.2024р. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення їй дострокової пенсії за віком.

При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. судові витрати за подання до суду позовної заяви (1211 грн. 20 коп.) та апеляційної скарги (1816 грн. 80 коп.) в загальному розмірі 3028 грн. сплаченого судового збору (а.с.8, 82).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача всю суму сплаченого судового збору, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позовних та апеляційних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено на користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно із способом захисту порушених прав. Також з таких умов правильним є застосування принципу визначення розміру судових витрат (виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог, який стосується часткового задоволення судом вимог немайнового характеру, за якого визначити у відсотковому відношенні суму судового збору є неможливо).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню) та порушення норм процесуального закону, що призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2024р.в адміністративній справі № 140/7587/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. № 46 від 25.06.2024р. про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2024р. про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку (із доданими до неї підтверджуючими документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. (юридична адреса: 79016, Львівська обл., м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10; ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1211 грн. 20 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1816 грн. 80 коп., всього 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 28.03.2025р.