Справа № 560/8869/24
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8869/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

27 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №91 від 31.01.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1985 по 06.11.1985 в колгоспі "Росія" Верхньорогачицького (Каховського району) Херсонської області та період роботи з 19.12.1985 по 28.02.2002 в колгоспі ім. Шевченка Верхньорогачицького (Каховського району) Херсонської області, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.01.2024.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.09.2024 позов задоволено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка містить відомості про трудову участь позивача за спірні періоди, а саме встановлений мінімум людиноднів, кількість відпрацьованих людиноднів, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 10 місяців 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком (за необхідних 21 рік). Інших документів на підтвердження спірних періодів роботи, що передбачено Порядком 637 позивачем надано не було.

Також вказано, що задоволення вимог позивача є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягають задоволенню.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивачем правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

26.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №91 від 31.01.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове' пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказане рішення вмотивоване тим, що відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на і призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 21, а загальний страховий стаж позивача складає 11 років 10 місяців 19 днів, що недостатньо для призначенню пенсії.

Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудових книжок:

- НОМЕР_1 в колгоспі "Росія" Верхньорогачицького району (тепер Каховського району) Херсонської області з 01.06.1985 по 06.11.1985 (відсутня інформація, про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів);

- НОМЕР_2 в колгоспі ім.Шевченка Верхньорогачицького району (тепер Каховського району) Херсонської області з 19.12.1986 по 28.02.2002 (відсутня уточнююча довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів та реорганізація колгоспу в КСП. Записи на стор. 18-21 про трудову участь у господарстві не містять підстав внесення записів (дати та номерів документів) та не завірені печатками і підписами уповноважених осіб).

Позивач вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обчислення трудового стажу проводиться відповідно до норм Закону України від 05.11.1991 №1788 "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788) та постанови КМУ від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок №637).

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 даного Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Отже положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).

Згідно матеріалів справи до страхового стажу позивача не враховано період роботи згідно записів трудових книжок:

- НОМЕР_1 в колгоспі "Росія" Верхньорогачицького району (тепер Каховського району) Херсонської області з 01.06.1985 по 06.11.1985 (відсутня інформація, про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів);

- УКР №0296825 в колгоспі ім.Шевченка Верхньорогачицького району (тепер Каховського району) Херсонської області з 19.12.1986 по 28.02.2002 (відсутня уточнююча довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів та реорганізація колгоспу в КСП. Записи на стор. 18-21 про трудову участь у господарстві не містять підстав внесення записів (дати та номерів документів) та не завірені печатками і підписами уповноважених осіб).

Разом з тим, згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з 01.06.1985 по 06.11.1985 позивач працював в колгоспі "Росія";

Згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 позивач з 19.12.1986 по 28.02.2002 працював шофером в колгоспі ім.Шевченка.

Згідно відомостей в трудовій книжці, позивач працював:

- у 1985 - 18 людиноднів із 21 встановлених;

- у 1986 - 260 людиноднів із 275 встановлених;

- у 1987 - 280 людиноднів із 283 встановлених;

- у 1988 - 280 людиноднів із 210 встановлених;

- у 1989 - 280 людиноднів із 280 встановлених;

- у 1990 - 280 людиноднів із 280 встановлених;

- у 1991 - 260 людиноднів із 230 встановлених;

- у 1992 - 260 людиноднів із 310 встановлених;

- у 1993 - 260 людиноднів із 260 встановлених;

- у 1994 - 260 людиноднів із 275 встановлених;

- у 1995 - 260 людиноднів із 282 встановлених;

- у 1996 - 260 людиноднів із 282 встановлених;

- у 1997 - 260 людиноднів із 310 встановлених;

- у 1998 - 260 людиноднів із 308 встановлених;

- у 1999 - 260 людиноднів із 270 встановлених;

- у 2000 - 60 людиноднів із 91 встановлених.

Отже з матеріалів справи чітко вбачаються періоди роботи позивача, що збігається із відомостями, наявними в матеріалах справи, і ці дані є беззаперечними та достовірними.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що трудова книжка містить відомості про трудову участь позивача за спірні періоди, а саме встановлений мінімум людиноднів, кількість відпрацьованих людиноднів.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Також подібні висновки були застосовані Сьомим апеляційним адміністративним судом у постановах від 25.03.2024 у справі №600/4124/23-а та від 02.04.2024 у справі №560/18937/23.

Судом першої інстанції вірно вказано, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Крім того, позивач як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності трудової книжки колгоспника не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 08.05.2018 у справі №672/455/17, у постановах від 12.12.2019 у справі №674/1579/16-а, 20.02.2020 у справі №607/14316/16-а, №171/1900/16-а, від 27.04.2020 у справі №648/1613/17.

Доводи відповідача про необхідність додаткового підтвердження страхового стажу позивача безпідставні, оскільки вказані періоди роботи підтверджені наявними у справі первинними документами, а саме відомостями трудової книжки, що відповідачем не спростовано.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періодів роботи позивача з 01.06.1985 по 06.11.1985, та з 19.12.1985 по 28.02.2002 до стажу для обчислення пенсії.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 19.01.2024, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсійного віку позивач досяг, 18.01.2024, а з заявою про призначення пенсії позивач звернувся 19.01.2024, тобто впродовж трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, в зв`язку з чим у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія має бути призначена йому, починаючи з 19.01.2024.

Разом з тим право позивача на отримання належних особі пенсійних виплат в цьому випадку не може ставитися в залежність від підтвердження в судовому порядку тих обставин, які існували на час звернення із первинною заявою та викликали сумнів у пенсійного органу, а тому таке право підлягає поновленню з моменту його виникнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 18.04.2019 у справі №172/730/17.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.06.1985 по 06.11.1985 в колгоспі "Росія" та період роботи з 19.12.1985 по 28.02.2002 в колгоспі ім.Шевченка та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 19.01.2024, відтак такі дії є протиправними.

Щодо доводів скаржника, про те, що задоволення вимог позивача є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18.

Так відповідачем у цій справі було перевірено подані документи, та прийняте спірне рішення за результатами розгляду поданих документів, а отже суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позову у спосіб, що дасть можливість вирішити питання, щодо якого звернувся позивач.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.