Справа № 755/5938/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/5938/24 Суддя (судді) першої інстанції: Коваленко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.

суддів: Аліменко В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції в Київській області лейтенант поліції Марченка Віталія Миколайовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 1600134 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи щодо відмови представників Патрульної поліції України надати ОСОБА_2 службові посвідчення для ознайомлення.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив відсутність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції не надав оцінку обставинам справи щодо невідповідності постанови ЕHA №1600134 вимогам пункту 3 розділу ІІІ Наказу МВС України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», тобто посадова особа, яка винесла постанову, була зазначена без підтвердження службовим посвідченням.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції в Київській області лейтенанта поліції Марченка Віталія Миколайовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Департамент патрульної поліції подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві Департамент патрульної поліції зазначає про безпідставність доводів апелянта щодо відсутності належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки позивач у своєму адміністративному позові визнав факт порушення ним п. 2.3 ПДР України.

Зокрема, на переконання автора відзиву, оскаржувана постанова поліцейського відповідає положенням чинного законодавства України, оскільки в ній зазначено посадову особу, яка винесла постанову; дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 26 березня 2025 року.

Представник позивача у судовому засіданні не з`явився.

Представники Департаменту патрульної поліції у судовому засіданні заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників Департаменту патрульної поліції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 березня 2024 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в с.Чайки УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Марченком Віталієм Миколайовичем відносно позивача складено постанову серії ЕНА № 1600134 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно із якою на ОСОБА_1 , у зв`язку з вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 06.03.2024 о 15:15:16 год. у м.Києві на трасі М07 56 км водій керував транспортним засобом VOLKSWAGEN CADDY, д.н. НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в. Правил дорожнього руху України (порушення правил користування ременями безпеки).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, дійшовши висновку про вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил користування засобами транспорту, в тому числі, за ч.5 ст.121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Нормами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Частиною 5 статті 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП, відповідачем не надано.

Отже, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, відповідач протиправно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху України.

З урахуванням вказаного, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого ним рішення, тому постанова серії ЕНА № 1600134 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн, підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується у адміністративному позові, що й підтримано у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представниками відповідача - Романченко О.В. та Пекловою І.В.

З тексту адміністративного позову (абзац 4 а.с. 58), який досліджувався апеляційним судом у судовому засіданні, вбачається, що позивач не визнавав факт керування транспортним засобом, обладнаний засобами пасивної безпеки, без пристебнутого ременя безпеки.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а, дійшов висновку про те, що сам факт визнання особою вчинення правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Також слушними є доводи апелянта про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: щодо ознайомлення позивача з його правами, які містяться у положеннях ст. 268 КУпАП України.

Так, згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши оскаржувану постанову, колегія суддів констатує, що вона не містить відомостей про роз`яснення позивачу його прав.

Будь-які інші докази щодо ознайомлення позивача з його правами, які містяться у положеннях ст. 268 КУпАП України, у матеріалах цієї справи відсутні.

В аспекті зазначеного колегія суддів зауважує, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, передусім, обов`язок ознайомити особу з його правами, оскільки сама процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на правових презумпціях, які закріплюють в КУпАП низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності, шляхом дотримання визначеної процедури розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та недотримано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити, а саме: скасувати спірну постанову відповідача.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, з огляду на положення вказаної норми КАС України, справу про адміністративне правопорушення необхідно закрити.

Розподіл судового збору здійснюється на підставі положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Оскільки позивач за подання адміністративного позову сплатив 546,80 грн судового збору, за подання апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року - 3028,00 грн судового збору та за подання апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 січня 2025 року - 908,40 грн судового збору, то загальна сума збору в розмірі 4 483,20 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 січня 2025 року - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 січня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1600134 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРА ЕРНСТА, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України, серія НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РУГУ МВС України від 21.08.1997) 4 483,20 грн судового збору (чотири тисячі чотириста вісімдесят три гривні 20 коп).

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А. Ю. Кучма