Справа № 272/1358/24
Суддя: Волков І. М.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 272/1358/24
Провадження № 2-а/272/9/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Волкова І.М.

секретаря судових засідань Гончаренко А.Р.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мороз О.С.,

представника відповідача Савенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Андрушівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 251 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 1 КУпАП про накладення адміністративного стягнення та закриття справи, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника Мороз О.С. (підтвердження повноважень ордером: АМ №1109634 від 15.12.2024, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю: Серія ЖТ № 001148 від 06.11.2020 р.)з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 251 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП про накладення адміністративного стягнення та закриття справи. В обґрунтування своїх вимог зазначає що постановою тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 251 від 06.12.2024 року було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. за не прибуття без поважних причин за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає вищезазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Позивач також зазначає, що згідно з постановою № 251 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, повістку було сформовано 05.10.24 р. за допомогою ЄДР призовників та резервістів, якою зобов`язали ОСОБА_1 з`явитися 15.10.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних. Повістка направлена через АТ «Укрпошта».

Після телефонного дзвінка представника ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням заїхати до них для уточнення, позивач з`явився до даного ТЦК де на нього одразу склали протокол про адміністративне правопорушення. Позивач не отримав інформації коли саме було надіслано повістку на уточнення даних, не отримав копії повістки та підтвердження надіслання даної повістки.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до трекінгу відстеження відправлень, повістку від 05.10.24 направлено 06.10.24, а вже 09.10.2024 року вона прибула до Андрушівського відділення Укрпошти, однак 23.10.2024 р. відправлення було повернуто відправнику із зазначенням причини «відсутність адресата», хоча жодних дій щодо повідомлення адресата про наявність листа не було вчинено. Також, позивач посилається на те, що ним було вчасно оновлено дані в «Резерв +», а саме 15.07.2024 року, також в цій системі зазначений його контактний телефон. ОСОБА_1 зазначає, що він є офіційно працевлаштованим та заброньованим працівником і такі дані є в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також, зазначає, що навчається у Державному університеті «Житомирська політехніка». Позивач вважає, що не був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, зазначила, що вважає постанову № 251 від 06.12.2024 р. незаконною та просила її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Не погоджуючись із поданим позовом, 15.01.2025 відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи позовної заяви зводяться до вільного та неправильного тлумачення норм законодавства.

В обґрунтування своє позиції відповідач зазначає, що 24.10.2024 на адресу 1-го відділу Бердичівського РТЦК з АТ «Укрпошта» надійшла довідка про причини повернення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» що є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позивач ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи не надав доказів неправомірних дій/бездіяльності оператора поштового зв`язку при врученні повістки. Тому вважає, що правильно було встановлено обставини оповіщення позивача та здійснено кваліфікацію правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

У судовому засіданні відповідач підтримав доводи наведені у відзиві на позовну заяву заперечив щодо позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 17.12.2024 задоволено клопотання позивача та поновлено йому пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом, також цією ж ухвалою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 25.12.2024 відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача, у зв`язку із неможливістю прибуття його представника до суду.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 16.01.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою відповідача до суду.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.01.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку з відсутністю підтвердження щодо вручення відповідачу повідомлення про час та місце розгляду справи.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 19.02.2025 відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача, у зв`язку із неможливістю прибуття його представника до суду.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 17.03.2025 відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача, у зв`язку із неможливістю прибуття його представника до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з додатку «Резерв +» про військово обліковий документ, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 є військовозобов`язаним, має відстрочку до 07.02.2025, військове звання солдат, номер в реєстрі «Оберіг»: НОМЕР_2 , та зазначений номер його телефону, електронна адреса та адреса проживання. Дата уточнення даних у Резерв + відбулася 15.07.2024 (а.с.9).

Відповідно до Наказу Міністерства економіки України № 20557 від 29.12.2023 року АТ «Джейн Ті Інтернешнл Компані України» визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (а.с.11).

Наказом Мінекономіки № 19432 від 01.08.2024 року заброньовано та надано заброньованим військовозобов`язаним відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що працюють у АТ «Джейн Ті Інтернешнл Компані України» строком до 29.12.2024 (а.с.13).

Згідно витягу з наказу Мінекономіки № 19432 від 01.08.2024 р. про бронювання військовозобов`язаного, ОСОБА_1 , 1990 року народження надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 29.12.2024 (а.с.10).

Як вбачається з наведеного, ОСОБА_1 як працівнику АТ «Джейн Ті Інтернешнл Компані України» було надано відстрочку призову на військову службу під час мобілізації строком до 29.12.2024.

Також, відповідно до довідки № 367148 про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 23.11.2024 ОСОБА_1 здобуває в Державному університеті «Житомирська політехніка», на денній формі навчання вищу освіту (рівень освіти - Магістр) за спеціальністю Національна безпека, термін навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2026 (а.с.14).

05.10.2024 року була сформована повістка № 359111 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про виклик на 15.10.2024 р. на 11. 00 годину до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних (а.с.21).

Згідно опису вкладення рекомендованого поштового відправлення має номер № 565 (а.с.22).

Із трекінгу перевірки статусу відправлення за номером № 565 видно, що відправлення повернуто відправнику та вручено йому за довіреністю 24.10.2024 р. (а.с.23).

Одноразова перепустка № 282 на право входу до ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданої на ім`я ОСОБА_1 підтверджує, що останній прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 29.11.2024 (а.с.15).

29.11.2024 року о 11 годині 45 хвилин у місті Андрушівка, офіцером ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 було складено протокол № 241 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про те, що останній маючи обов`язок з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування соціальної підтримки, грубо порушуючи вимоги зазначених у цьому протоколі нормативно-правових актів не прибув 15.10.2024 року о 11.00 годині за викликом ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином своїми умисним діянням, яке виразилось у неприбутті за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У протоколі міститься пояснення ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що він не згоден з даним протоколом, оскільки повісток від ІНФОРМАЦІЯ_4 не отримував. При ознайомленні з протоколом підтвердження не отримав (а.с. 16-17).

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП 06.12.2024 постановою тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 25500 грн. (а.с. 25-28).

З встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, щодо правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності у сфері організаційно-правових засад мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні та відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 ст.2 КАС України зазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, під час розгляду цієї справи, суду належить вирішити питання: чи дотримано відповідачем-суб`єктом владних повноважень критерії правомірності рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Зокрема покладення на позивача обов`язку щодо явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, належного оповіщення та дотримання відповідачем вимоги процесуального законодавства під час провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Як передбачено ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позов. Відповідно до статті 252 КУпАП та ч.1 ст.90 КАС України орган (посадова особа) та суд оцінюють докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого ним рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У частині 3 ст.210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст.210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки

Відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560:

«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Так, із матеріалів справи вбачається, що 05.10.2024 року була сформована повістка № 359111 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про виклик на 15.10.2024 р. на 11.00 годину до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних (а.с.21).

Згідно опису вкладення рекомендованого поштового відправлення має номер № 565 (а.с.22).

Із трекінгу відправлень Укрпошти перевірки статусу відправлення за номером № 565 вбачається, що 23.10.2024 відправлення повернуто відправнику через відсутність адресата за вказаною адресою та вручено відправнику за довіреністю 24.10.2024 р.

Таким чином відповідно до вимог п.41 вищевказаного Порядку, позивач вважається, що отримав повістку 23.10.2024 - день проставлення відмітки про відсутність особи, яка, за часом є пізнішим ніж зазначений у ній необхідний час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 - 15.10.2024. Адже, у відповідності до відмітки трекінгу відправлень про «відсутність особи за місцем проживання» було проставлено 23.10.2024 року, хоча позивач зобов`язаний був прибути до ТЦК раніше, а саме на 11:00 15.10.2024 року (як зазначено у повістці).

Разом з тим, Постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку.

Так, у пункті 82 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, зокрема, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Однак, докази повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, у цій справі судова повістка безпосередньо ОСОБА_1 вручена не була, проте працівниками пошти проставлено відмітку «відсутність адресата за вказаною адресою».

Вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Водночас, у матеріалах справи міститься витяг з додатку «Резерв+» про військово обліковий документ, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 є військовозобов`язаним, має відстрочку до 07.02.2025 року, військове звання солдат, номер в реєстрі «Оберіг»: НОМЕР_2 , та зазначений номер його телефону, електронна адреса та адреса проживання. Дата уточнення даних у «Резерв+» відбулася 15.07.2024 року, що вказує як на вчасне оновлення позивачем своїх облікових даних та інформування про це відповідача.

Відповідно до примітки ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача. Оскільки можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАп, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

Між тим, ні в постанові, ні в повістці відповідачем не було конкретизовано: які саме дані були відсутні у відповідача; у зв`язку з чим у відповідача була наявна необхідність викликати позивача для уточнення таких даних.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова щодо позивача не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача.

З огляду на те, що відповідачем не надано підтвердження того, що позивач був належним чином повідомлений про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за що відносно позивача був складений протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та винесення відповідної постанови, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, що є в матеріалах справи, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, враховуючи те, що судом встановлено порушення прав, передбачених КУпАП, а тому суд вважає, що необхідно відновити порушені права позивача шляхом скасування оскаржуваної постанови від 06.12.2024 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, КАС України, встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання постанови незаконною, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з платіжною інструкцією від 15.12.2024 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн., тому ці витрати необхідно стягнути його користь.

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 12500,00 грн. суд дійшов до наступного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 320/5750/21.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі, яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

У підтвердження факту надання позивачу правничої допомоги представник позивача подала до суду копії документів: договору про надання правничої допомоги від 29.11.2024, квитанції до прибуткового касового ордера № 18 від 12.12.2024 на суму 12500,00 грн, акту виконаних робіт від 12.12.2024, у якому зазначено, що ОСОБА_1 були надані послуги у формі: надання консультацій відносно питань, пов`язаних з воєнним станом, мобілізацією, військовим обов`язком та укладення договору про надання правової допомоги у сумі 1000,00 грн; вивчення матеріалів, складання адвокатських запитів 2000,00 грн.; підготовка та збір матеріалів до позовної заяви 1500,00 грн.;складення та оформлення процесуальних документів, у тому числі позовної заяви про скасування постанови №251 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 06.12.2024, заяв та клопотань 5000,00 грн; представництво інтересів Клієнта в суді 3000,00 грн. Загальна сума правової допомоги складає 12 500,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).

Суд звертає увагу, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та була розглянута в одному судовому засіданні.

Окрім того, на переконання суду, послуги надані адвокатом, не потребують витрати значного часу на визначення правової позиції, складання позову, отримання документів, судового рішення, виконавчого листа та вчинення іншої роботи, яка зазначена в Акті приймання-передачі наданої правничої допомоги.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, в сумі 2000,00 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст.5-9,20,77,139,229,241-246,250,255,286 КАС України, ст.ст.210-1,280,283-284,287-293 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови № 251 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 2101 КУпАП про накладення адміністративного стягнення та закриття справи задовольнити частково.

Постанову № 251 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 від 06.12.2024 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає: АДРЕСА_1 скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. 00 коп (дві тисячі гривень 00 коп)

У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 березня 2025 року.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса розташування: АДРЕСА_2 .

Суддя:І. М. Волков