Справа № 759/15053/24
Суддя: Єросова І. Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15053/24

пр. № 2-а/759/14/25

17 березня 2025 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Єросова І.Ю., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

22.07.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом у якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову №1395 від 11.07.2024 р. у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.07.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 02.09.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 20.02.2025 р. здійснений перехід розгляду справи від порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №1919 від 03.07.2024 р. ОСОБА_1 03.07.2024 р. о 12 год. 25 хв. в АДРЕСА_3 , із 2000 року (звільнений в запас наказ МОУ №828 від 28.12.2000 р.) і до цього дня не став на військовий облік, чим порушив підпункт 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 р. №1487. Правопорушення вчинено під час особливого періоду, таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КупАП.

Відповідно до постанови №1395 від 11.07.2024 р. ОСОБА_1 з 2000 року звільнений в запас наказ МОУ №828 від 28.12.2000 р. і до цього дня не став на військовий облік, чим порушив підпункт 1 пункту 1 Правил військового обліку. Правопорушення вчинено під час особливого періоду за що передбачено відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Як вбачається з відомостей Резерв+, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уточнено дані 09.07.2024 р.

Згідно довідки Служби військового капеланства Збройних Сил України №380/763 від 28.06.2024 р., відповідно до рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 р. №72646/С, ОСОБА_1 направлений від міжконфесійної мобільної групи капеланів-волонтерів громадської організації «Християнська Служба Порятунку» для забезпечення організації проведення у період з 01.07.2024 р. по 18.07.2024 р. заходів задоволення духовно-релігійних потреб військовослужбовців військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Згідно з розписки ІНФОРМАЦІЯ_3 №199 від 04.07.2024 р., виданої ОСОБА_1 , належний йому військово-обліковий документ серії НОМЕР_4 прийнятий на зберігання з метою оновлення облікових даних.

Як пояснює позивач, 30.12.2000 р. його було звільнено з військової служби. У січні 2001 р. він став на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Документи, які підтверджують вказані обставини перебувають у відповідача.

Відповідачем доказів протилежного не надано.

Верховний Суд у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 р. зазначив, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під часі за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Ч. 1 ст. 210 КУпАП передбачена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив підпункт 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1487 від 30.12.2022.

При цьому, згідно постанови, яку оскаржує позивач, вчинене ним порушення вищевказаних норм полягає в тому, що він з 2000 року та на час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності не став на військовий облік військовозобов`язаних і не отримав військово-обліковий документ, що є порушенням правил військового обліку.

Як стверджує позивач, він у 2000 році після звільнення в запас став на військовий облік та вважав себе таким, яким перебуває на обліку. 18.07.2024 р. звертався до відповідача з проханням надати на руки запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 для встановлення особової справи та підтвердження перебування на військовому обліку. На час розгляду справи, відповідачем отримана інформація про облік позивача. Відповідач не спростував таку обставину, зазначену позивачем.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо вимоги в частині визнати протиправною постанову, суд вважає за необхідне зазначити, що ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, нормами КАС України у даному випадку не передбачено право суду на визнання або не визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Крім того, суд зазначає, що ці дії охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремому розгляду не підлягають. У зв`язку з чим, в частині визнання постанови протиправною слід відмовити.

За таких обставин суд доходить висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286КАС України слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.07.2020 по справі N 524/6159/16-а.

Матеріалами справи підтверджено понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20, які слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 5, 72, 77, 79, 159, 241-246, 250, 251, 255, 286, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Скасувати Постанову №1395 від 11.07.2024 р. у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Ю. Єросова