Справа № 260/1660/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1660/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (військової частини НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (військової частини НОМЕР_2 ) (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач 2), в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_3 , щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 грн., починаючи з серпня 2022р. по лютий 2023р. пропорційно дням участі у бойових діях, військовослужбовцю Державної прикордонної служби ОСОБА_1 та зобов`язати зробити виплати грошового забезпечення, яке не отримав позивач.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду:

- позовну заяву у новій редакції із уточненням або змісту заявлених позовних вимог, або відповідачів, до яких ці вимоги сформовані та зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; - підтвердити відповідність поданих письмових доказів в копіях - оригіналу, які знаходиться у позивача, своїм підписом; - обґрунтувати у новій редакції позовної заяви обставин, які підтверджуються доказами, що необхідно витребувати та надати докази, що свідчать про неможливість отримання таких особисто позивачем.

Так, недоліки позовної заяви усунуто та подано до суду позовну заяву у новій редакції, відповідно до якої просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі - 100 000 грн. починаючи з серпня 2022р. по січень 2023р. пропорційне дням участі у бойових діях військовослужбовцю Державної прикордонної служби ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість у повному обсязі - додаткової винагороди, які не отримав позивач;

2) визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_3 щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі - 100 000 грн. починаючи з серпня 2022р. по січень 2023р. пропорційне дням участі у бойових діях військовослужбовцю Державної прикордонної служби - ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість у повному обсязі - додаткової винагороди, які не отримав позивач.

Разом з позовною заяву подано клопотання про витребування доказів, а саме від Військової частини № НОМЕР_1 :

1) наказ згідно якого проведені перерахування та виплатити позивачу, з серпня 2022 року по січень 2023 року - додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі - 100 000 гривень пропорційною у розрахунку на місяць; 2) довідку про нарахування та сплату грошового забезпечення та інших сплат, додаткових виплат помісячно з серпня 2022р. по 01.01.2023р.; 3) наказ, який підтверджує переведення ОСОБА_1 з в/ч № НОМЕР_2 у в частину № 9953, та за якою частиною закріплений ОСОБА_1 станом на березень 2023р.

А також витребувати докази від Військової частини № НОМЕР_3 , а саме:

1) бойові розпорядження згідно яких ОСОБА_1 знаходився в секторі бойових дій; 2) рапорти командирів підрозділів про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях; 3) бойові накази в яких визначено участь ОСОБА_1 у бойових діях; 4) журнал бойових дії підрозділу для огляду у суді.

Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наказів, відповідно до яких ОСОБА_1 проведено нарахування та виплату грошового забезпечення з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року, довідку про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року та відомості за якою Військовою частиною був закріплений ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року із наданням суду відповідних доказів. Витребувано від Військової частини НОМЕР_3 належним чином засвідчені копії вищенаведених доказів.

16 травня 2023 року представником Військової частини НОМЕР_1 подано клопотання про залучення співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтовано тим, що самим позивачем зазначено, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка частково евакуйована до військової частини НОМЕР_1 , разом з тим, саме військова частина НОМЕР_2 здійснювала нарахування та виплату додаткової грошової винагороди позивачу. Згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26 квітня 2022 року «Про фінансове забезпечення окремих органів Державної прикордонної служби України» військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , тобто військова частина НОМЕР_2 (разом з військовою частиною НОМЕР_1 ) знаходиться тільки на казначейському обслуговуванні Мукачівського управління Державної казначейської служби України Закарпатської області в сфері розрахунково-касового обслуговування та забезпечення контролю використання коштів (тобто виплата була здійснена з казначейського рахунку військової частини НОМЕР_1 , проте жодні нарахування чи виплати ним не здійснювались).

Ухвалою суду залучено в якості відповідача 3 - Військову частину НОМЕР_2 .

В подальшому Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що інформацію про дні безпосередньої участі позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів неможливо надати, оскільки позивач в цей період знаходився в оперативному підпорядкування начальника НОМЕР_4 прикордонного загону. Підтверджуючих документів, які б свідчили про безпосередню участь позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах на адресу загону не надходило.

Позовні вимоги обґрунтований тим, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн з серпня 2022 року по січень 2023 року, відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, так як фактично виконував бойові завдання. Відповідачі не видаючи наказ, довідки, рапорти щодо донарахування додаткової винагороди військовослужбовцю, яким є позивач порушує його право яке гарантовано державою на період військового стану.

23 травня 2023 року представником Військової частини НОМЕР_3 до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що несення військової служби під час дії режиму воєнного стану військовослужбовцем є заходами, пов`язаними із забезпеченням боєготовності військової частини. Позивач у період із початку введення в Україні режиму воєнного стану по теперішній час (час дії ПКМУ №168) виконує обов`язки військової служби. Беручи до уваги вищевказане та з урахування наданої позивачем банківської виписки, позивач в спірний період отримував в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень в незалежності від виконання ним бойових (спеціальних) завдань, пов`язаних із безпосередньою участю у бойових діях чи під час безпосереднього зіткнення з противником. При цьому, наявність факту безумовного отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень не ставить законодавцем військовим частинам прямого обов`язку автоматичного нарахування збільшеної додаткової винагороди до 100000 гривень. Отримання додаткової винагороди в збільшеному до 100000 грн. розмірі не є абсолютним правом військовослужбовця, а залежить від безпосередньої участі такого військовослужбовця в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони (в районах ведення бойових дій, визначених наказами Головнокомандувача Збройних Сил України). Аналогічно, як і факт лише перебування військовослужбовця у районах ведення бонових дій не надає право на отримання збільшеної додаткової винагороди. Із долученої позивачем довідки вбачається, що позивач у спірний період з серпня 2022 року по січень 2023 року отримував у повному розмірі додаткову винагороду в розмірі 30000 грн, а також збільшену додаткову винагороду пропорційно часу участі у бойових діях.

23 жовтня 2024 року представником Військової частини НОМЕР_2 до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди необхідна інформація, зокрема про позивача, у відповідності до Додатку 2 пункту 11 наказу 392 АГ, із зазначенням підстав. На адресу відповідача донесення від НОМЕР_4 прикордонного загону у відповідності до вимог пункту 11 наказу 392-АГ, не надходило. В листопаді 2022 року, після отримання підтверджуючих документів позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі 56000,00 грн. за листопад 2022 року із розрахунку за 24 дня (наказ від 08.12.2022 №4207-ОС «Про виплату додаткової винагороди») у відповідності до пропорційного підходу до визначення розміру додаткової винагороди до 100000 тис. грн. у Постанові 168. Таким чином, враховуючи, що за серпень листопад 2022 підтверджуючих документів щодо залучення позивача до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не надходило, відповідно правових підстав для нарахування додаткової винагороди в розмірі 70000 гривень, не вбачається. За період грудень 2022 року на адресу відповідача донесення із додатком за формою наведеною у п. 8 наказу 628 АГ від начальника НОМЕР_4 прикордонного загону не надходили. На адресу відповідача взагалі не надходили жодні підтверджуючи документи. Таким чином, враховуючи, що за грудень 2022 підтверджуючих документів щодо залучення позивача до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не надходило, відповідно правових підстав для нарахування додаткової винагороди в розмірі 70000 гривень, не вбачається. Віднесення Сумської області до району ведення бойових дій за період серпень грудень 2022 не надає права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень щомісячно, оскільки доказів що в районі бойових дій впродовж певного часу велись бойові дії не надано. Всі вогневі ураження або бойові дії мають фіксуватися в розділі ІІ Журналу службово-бойових дій. Позивач не перебував в зоні активних бойових дій, він виконував обов`язки в межах Сумської області на ділянці відповідальності НОМЕР_4 прикордонного загону, місто не знаходиться на території між позиціями сил оборони та позиціями військ агресора. Несення служби не може порівнюватись з участю в бойових діях безпосередньо на лінії бойового зіткнення та під вогневим ураженням противника. Висунення таких позовних вимог зневажає та нівелює ті зусилля, які прикладають військовослужбовці, що безпосередньо вступають в бій з агресором.

Військовою частиною НОМЕР_1 відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі, не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України від 05 серпня 2022 року № 439-ОС «Про особовий склад», головного сержанта ОСОБА_1 , військовослужбовця, який прибув із НОМЕР_5 прикордонного загону, зараховано до оперативного підпорядкування з 05 серпня 2022 року.

29 грудня 2022 року відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України № 1015-ОС «Про особовий склад», військовослужбовця НОМЕР_5 прикордонного загону, головного сержанта ОСОБА_1 виключено з оперативного підпорядкування з 29 грудня 2022 року.

30 грудня 2022 року відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України № 1020-ОС «Про особовий склад» зараховано у списки особового складу загону та всіх видів забезпечення, головного сержанта ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.12.2022 № 508-ОС, який прибув для подальшого проходження служби із НОМЕР_5 прикордонного загону ДПС України з 30 грудня 2022 року.

Разом з тим, відповідно до наказу Адміністрації ДПС України № 208 АГ від 26 квітня 2022 року «Про фінансове забезпечення окремих органів ДПС України» наказано зарахувати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_6 на фінансове забезпечення (видатки за кодами економічної класифікації видатків 2110, 2120, 2250, 2700) до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, грошове забезпечення позивачу у спірний період нараховувалось Військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується випискою АК КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до наданих наказів НОМЕР_5 прикордонного загону та розрахункового листа за лютий березень 2023 року НОМЕР_4 прикордонного загону позивач за період з серпня 2022 року по січень 2023 року отримував винагороду відповідно до постанови КМУ №168 в розмірі 30000,00 грн. та 70000,00 грн., зокрема, у серпні 2022 року в сумі 30000 грн., у вересні 2022 року 30000 грн., у жовтні 2022 року 30000 грн., у листопаді 2022 року 24 000 грн. та 56000 грн., у грудні 2022 року 30000,00 грн., у січні 2023 року 0 грн..

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати повної додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі 100 000 грн., починаючи з серпня 2022 року по січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

В силу дії частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

На виконання Указів Президента України Про введення воєнного стану в Україні та Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168 від 28 лютого 2022 року ( далі по тексту - Постанова № 168).

Пунктом 1-1 цієї постанови у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин установлювалося, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 1-2 Постанови № 168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови.

30.07.2022 Адміністрацією Державної прикордонної служби України, на виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 видано наказ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168" № 392/0/81-22-АГ.

Абзацом 2 пункту 1 наказу від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ передбачено, що додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Пунктами 2 та 3 цього наказу визначені заходи, які відносяться до безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Крім того, пунктом 4 Наказу визначені вимоги до документів, які підтверджують виконання заходів, передбачених пунктами 2, 5 цього наказу.

На заміну цього наказу Адміністрацією Державної прикордонної служби України в подальшому видано майже аналогічний за змістом наказ від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168", який згідно з пунктом 15 даного наказу "набирає чинності та застосовується з 01 грудня 2022 року".

Враховуючи, що обидва згадані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України були прийняті у спірний період проходження військової служби позивачем і містять аналогічні за змістом положення, викладені у цьому рішенні висновки суду є застосовними як до наказу від 30.07.2022 № 392-АГ, так і до наказу від 09.12.2022 № 628-АГ.

Відповідно до наказу від 30.07.2022 № 392-АГ, він виданий на виконання, зокрема, пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 (у чинній на дату видачі цього наказу редакції), згідно з яким повноваження на встановлення порядку і умов виплати додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, були надані керівникам відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 533 (далі - Положення № 533) визначено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Пунктом 9 Положення № 533 визначено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України в межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів МВС видає директиви, накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Отже, відповідно до вказаного Положення № 533 діяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України у віднесених до її компетенції питань, у тому числі питань, які стосуються виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, що повністю узгоджується зі змістом статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пунктом 3 Постанови КМУ № 704 та Інструкцією № 558.

Водночас, наказ від 30.07.2022 № 392-АГ виданий Адміністрацією Державної прикордонної служби України без погодження з Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878 встановлено, що Міністр внутрішніх справ має право, серед іншого, видавати обов`язкові до виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, накази та доручення з питань, що належать до компетенції таких органів.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.06.2022 № 383 затверджено Інструкцію з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 168.

Однак, враховуючи, що спірним у цій справі є питання нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168, вказана інструкція не застосовується до спірних правовідносин.

На виконання пункту 2-1 постанови КМУ № 168 наказом Міністра внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 р. № 196/39252, затверджений Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України. Цей порядок розповсюджується на виплати, передбачені як пунктом 1, так і пунктом 2 постанови КМУ №168.

Проте, вказаний Порядок, з огляду на дату набрання ним чинності (01.02.2023), також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В той же час, затвердження зазначеного порядку саме наказом Міністра внутрішніх справ України узгоджується з наведеними вище висновками суду щодо наявності у вказаної посадової особи (а не у Адміністрації Державної прикордонної служби України) відповідної компетенції та того, що саме Міністр внутрішніх справ є "керівником відповідного міністерства" відносно Держприкордонслужби, у розумінні пункту 2-1 Постанови КМУ № 168.

Інших наказів, які би встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди або одноразової грошової допомоги, передбачених Постановою КМУ № 168, Міністерством внутрішніх справ України у період з серпня 2022 року по січень 2023 року не видавалось.

Крім цього, вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 № 628-АГ, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною 3 статті 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 року № 493/92 визначено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно з пунктом 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 (далі - Положення № 731) встановлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Пунктом 15 Положення № 731 передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення цих вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Враховуючи те, що накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392-АГ та від 09.12.2022 № 628-АГ містять норми, які зачіпають права громадян (військовослужбовців) на отримання додаткової винагороди, і встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, дані накази підлягають обов`язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Таким чином, дані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України не можуть вважатися такими, що набрали чинності та не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки вони не проходили державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України.

З огляду на викладене, враховуючи раніше наведені висновки щодо відсутності у Адміністрації Державної прикордонної служби України компетенції щодо самостійного визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди або одноразової грошової допомоги, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392-АГ та від 09.12.2022 № 628-АГ, оскільки такі не є регуляторними актами у розумінні Закону № 1160-IV.

За приписами частин 2, 6 статті 7 КАС України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, за відсутності порядку та умов виплати додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови КМУ № 168, який би був затверджений уповноваженим на це керівником міністерства та зареєстрований Міністерством юстиції України, а також нечинності наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 № 628-АГ, єдиним чинним у спірний період проходження військової служби позивачем нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок та умови виплати відповідачем додаткової винагороди, що передбачена Постановою КМУ № 168, і є сама Постанова КМУ № 168.

Пункт 1 Постанови №168 визначає такі обов`язкові умови виплати передбаченої нею додаткової винагороди військовослужбовцями Держприкордонслужби у розмірі до 100000 грн:

- період дії воєнного стану;

- беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів;

- наявність наказу командира.

Вказаною постановою не затверджені конкретні форми документів, якими має підтверджуватися безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

НОМЕР_5 прикордонний загін обґрунтовує відсутність у позивача права на отримання спірної винагороди тим, що начальником НОМЕР_4 прикордонного загону, де проходить службу позивач, не надано підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах.

Крім того, НОМЕР_4 прикордонним загоном в своїх поясненнях, в яких зазначають, що наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05.08.2022 за №439-ОС, на підставі розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.07.2022 № 25-1522-Е, розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.07.2022 № 25-1098-Е, наказу по НОМЕР_4 прикордонному загону від 05.08.2022 № 245-АГ, головного сержанта ОСОБА_1 , який прибув з НОМЕР_5 прикордонного загону, зараховано в оперативне підпорядкування НОМЕР_4 прикордонного загону. Під час свого перебування в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_4 прикордонного загону, позивач в жодних бойових діях на території Сумської області участі не брав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 повноваження щодо затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, надано саме Міністерству з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.

Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно до наказу № 224 від 17 серпня 2023 року).

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України № 1 від 02.01.2023 року «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 01.12.2022 по 31.12.2022 року Сумська область входить до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій без конкретизації районів області та територіальних громад.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України № 26 від 02.02.2023 року «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 01.01.2023 по 31.01.2023 року до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій увійшли певні області з визначенням конкретних територіальних громад.

Зміст наказів Головнокомандувача Збройних Сил України №1 від 02.01.2023 та №26 від 02.02.2023 року вказує на включення Сумської області до районів ведення бойових дій.

Таким чином, позивач виконує свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в тому числі, шляхом безпосередньої участі у бойових діях, у зв`язку з чим піддається постійному ризику для життя і здоров`я.

Так, на виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідачем було надано завірені копії витягів з наказі командира НОМЕР_5 прикордонного загону та відомості за період з січня 2022 по грудень 2022 року та відомість з січня 2023 по грудень 2023 року, відповідно до яких позивач за період з серпня 2022 року по січень 2023 року отримував винагороду відповідно до постанови КМУ №168 в розмірі 30000,00 грн. та 70000,00 грн., зокрема, у серпні 2022 року в сумі 30000 грн., у вересні 2022 року 30 000 грн., у жовтні 2022 року 30000 грн., у листопаді 2022 року 24000 грн. та 56000 грн., у грудні 2022 року 30000,00 грн., у січні 2023 року 30000 грн..

Будь-яких відомостей щодо неналежного виконання обов`язків військової служби або наявності інших обставин, що б виключали наявність у такого права на отримання передбаченої законодавством додаткової винагороди, відповідач не заявляє.

Крім того, недотримання держави в особі органів Держприкордонслужби законодавчо встановленого порядку обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця.

Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, відповідно до положень ст. 17 Конституції України, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (ст. 17 Конституції України).

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018, від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019).

Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у своєму рішенні №7-р(II)/2022 від 12 жовтня 2022 року зазначив, що зі змісту ч. 1, 2, 5 ст. 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з ч. 1 ст. 46, ч. 1 ст. 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.

Враховуючи реалії, пов`язані зі збройною агресією російської федерації проти України, головну роль в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу. З огляду на що виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти ефективному виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Конституційний Суд України зазначав, що статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни (Рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(II)/2022).

Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 наголосив на тому, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Окрім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 06 квітня 2022 року №1-р(II)/2022 вказав, що ч. 5 ст. 17 Конституції України викладено так, що реалізація права на соціальний захист осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей потребує якісного і ефективного законодавчого регулювання та запровадження механізмів забезпечення їх державної підтримки; а також, що з урахуванням вимог ч. 5 ст. 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військовослужбовець, виконуючи накази командування щодо здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не повинен перейматися питаннями імовірності недотримання військовою частиною, яка уособлює в собі державу, усіх встановлених формальностей, що в подальшому може впливати на його особисті права, у тому числі право на отримання спірної додаткової винагороди.

Принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Конституційний Суд України неодноразового акцентував на тому, що держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Наведені юридичні позиції Конституційного Суду України є застосовними до реалізації також соціальних та економічних прав і свобод людини, оцінки державного втручання до їх сфери, зокрема права на соціальний захист.

Відтак, на думку суду, НОМЕР_5 прикордонний загін протиправно не видав наказ про призначення та нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. з 01 серпень 2022 по 31 січня 2023. Разом з тим, як вже зазначалось судом, згідно наказу від 08 грудня 2022 року № 4207-ОС, позивачу у листопаді виплачувалась додаткова грошова винагорода із розрахунку 30000,00 та 70000,00 грн. пропорційно часу проходження служби.

Поряд з цим, суд зазначає, що положеннями Постанови №168 не передбачено можливості виплати військовослужбовцям як додаткової винагороди 100000,00 грн, так і окремо 30000,00 грн. Так, розмір додаткової винагороди 30000,00 грн., збільшується до 100000,00 грн. тим з військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Так, з наявних в матеріалах справи наказів та розрахункових листів вбачається, що в спірному періоді позивачу було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн. Вказана обставина виключає можливість повторної виплати позивачу за спірний період додаткової винагороди в частині раніше виплачених 30000,00 грн.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно зобов`язати НОМЕР_5 прикордонний загін та НОМЕР_4 прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, в розмірі до 70000 гривень за серпень жовтень 2022 року, грудень 2022 року та січень 2023 року.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другоїстатті 77 КАС Українипередбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі до 70000,00 грн. за серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, з грудня по січень 2023 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі до 70000,00 грн. за серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, з грудня по січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

3. Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_3 ) нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі до 70000,00 грн. за серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, з грудня по січень 2023 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

4. Зобов`язати НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі до 70000,00 грн. за серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, з грудня по січень 2023 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

5. Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі до 70000,00 грн. за січень 2023 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

6. В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець