Справа № 400/6157/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6157/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 року про відмову в ухваленні додаткового судового рішення у справі №400/6157/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

28 червня 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" (далі позивач, Товариство) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 13.03.2024 року №10716031/41960282, від 13.03.2024 року №10716030/41960282, від 13.03.2024 року №10716029/41960282 про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні від 30.11.2023 року №30, від 31.12.2023 року №54, від 31.01.2024 року №125 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За наслідками розгляду справи Миколаївським окружним адміністративним судом 5 листопад 2024 року прийнято судове рішення, яким адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління ДПС у Київській області від 13.03.2024 року №10716031/41960282, від 13.03.2024 року №10716030/41960282, від 13.03.2024 року №10716029/41960282 про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні від 30.11.2023 року №30, від 31.12.2023 року №54, від 31.01.2024 року №125 в Єдиному реєстрі податкових накладних, датою їх подання.

07.11.2024 року товариством з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" до Миколаївського окружного адміністративного суду подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №400/6157/24 щодо здійснення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Не погоджуючись із вказаною заявою, представником Головного управління ДПС у Київській області подано заперечення, у яких податковим органом акцентовано увагу на тому, що витрати на професійну правничу допомогу повинні бути документально підтвердженні та доведені. У свою чергу, відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 року у справі №400/6157/24 заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" про ухвалення додаткового судового рішення - залишено без задоволення.

Ухвалюючи означене судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження оплати правової допомоги суду повинні бути надані, зокрема, документи, які свідчать про оплату гонорару, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Разом з цим, як установлено судом попередньої інстанції, Товариством не надано до суду жодних документів, які свідчать про здійснення позивачем оплати гонорару адвоката. За відсутності доказів, що свідчать про факт понесення судових витрат, а саме здійснення оплати гонорару адвоката, у суду відсутня змога встановити дійсність, реальність понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись з вище вказаним судовим рішенням, товариством з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" (далі скаржник) подало апеляційну скаргу, у якій скаржник просить апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення судових витрат у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу, та надано відповідні документи в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Так, зміст фактично наданих адвокатом послуг передбачений Договором про надання правової допомоги №2 від 28.06.2024 року та підтверджується Актом приймання-передачі правничої допомоги від 06.11.2024 року.

При цьому, у відповідності до пункту 4.2 Договору про надання правової допомоги, клієнт сплачує гонорар після підписання Акту на умовах, визначених у ньому. Згідно до пункту 3 Акту приймання-передачі правничої допомоги від 06.11.2024 року, клієнт зобов`язаний сплатити 10 000 грн. протягом 30 календарних днів з дати підписання цього Акту.

За таких обставин, як стверджував скаржник, станом на дату подання відповідної заяви про ухвалення додаткового рішення до суду надано докази в підтвердження обсягу наданої правничої допомоги, розміру витрат та строку в рамках якого у позивача виникає зобов`язання щодо сплати витрат на правничу допомогу на користь представника.

Відповідач Головне управління ДПС у Київській області не скористалося своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Правила розподілу судових витрат визначено приписами статті 139 КАС України.

Так, згідно із приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, ураховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З огляду на матеріали справи судовою колегією з`ясовано, що на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

- договір про надання правничої допомоги № 2 від 28.06.2024 року;

- акт приймання-передачі правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги № 2 від 28.06.2024 року від 06.11.2024 року;

- ордер серії ВВ №1039863 від 28.06.2024 року на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 2 від 28.06.2024 року.

Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги № 2 від 28.06.2024 року гонорар за представництво в суді першої інстанції складає 10 000 грн.

Згідно до п. 4.2 вказаного Договору, клієнт сплачує гонорар після підписання акту на умовах, визначених у ньому.

Пунктом 3 Акту приймання-передачі правничої допомоги від 06.11.2024 року визначено, що клієнт зобов`язаний сплатити 10 000 грн. протягом 30 календарних днів з дати підписання цього акту.

Як з`ясовано судом попередньої інстанції, Товариство не надано до суду документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи).

Наведено слугувало підставою для висновку суду попередньої інстанції про відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, та як наслідок підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Варто зазначити, що за приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У відповідності до пункту 4.2 Договору про надання правової допомоги, клієнт сплачує гонорар після підписання Акту на умовах, визначених у ньому. Згідно до пункту 3 Акту приймання-передачі правничої допомоги від 06.11.2024 року, клієнт зобов`язаний сплатити 10 000 грн. протягом 30 календарних днів з дати підписання цього Акту.

За таких обставин, станом 07.11.2024 року, дату подання відповідної заяви про ухвалення додаткового рішення до суду надано докази в підтвердження обсягу наданої правничої допомоги, розміру витрат та строку в рамках якого у позивача виникає зобов`язання щодо сплати витрат на правничу допомогу на користь представника.

Разом з цим, апеляційний суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (ч.7 ст. 139 КАС України)

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі №686/5064/20, від 04.06.2021 року у справі №160/13273/19.

При цьому, питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, за наслідками якого суд касаційної інстанції дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

За таких обставин, суд першої інстанції інстанції, посилаючись на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, дійшов помилкового висновку щодо необхідності подання заявником документів, які свідчать про фактичну оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Отже, висновок суду першої інстанції про не підтвердження належними та допустимими доказами заявлених витрат на професійну правничу допомогу, є передчасним.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції досліджено та установлено, що сторонами виконані умови Договору про надання правничої допомоги № 2 від 28.06.2024 року, позивачем дійсно понесені витрати на оплату послуг адвоката у цій справі.

У свою чергу, із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Тобто, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що суб`єкт владних повноважень, яка заперечує зазначений стороною розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Як правильно зазначено представником Головного управління ДПС у Київській області у своєму клопотанню про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що розмір заявлених Товариством витрат не обґрунтований пропорційно до предмета спору.

Колегією суддів установлено, що предметом спору у справі №400/6157/24 є перевірка правомірності рішень податкового органу про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Судова колегія враховує, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката. Крім того, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи представника Товариства на обґрунтування своєї позиції, свідчить про те, що підготовка до написання таких документів не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Апеляційний суд зазначає, що надані представником відповідача докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Дослідивши матеріали справи та доводи клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 10000 грн. не є співмірним зі складністю справи та можливим об`ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Ураховуючи предмет спору, зміст та характер наданих послуг, оскільки справа розглядалась без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними в матеріалах у справі матеріалами, колегія суддів дійшла висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є розмір установленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час звернення з позовом до суду, а саме у 2024 році - 3028 грн.

Керуючись ст. 132, 134, 139, 252, 311, 315, 317, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 року про відмову в ухваленні додаткового судового рішення у справі №400/6157/24 скасувати.

Ухвалити у справі №400/6157/24 додаткове рішення.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" про розподіл судових витрат у справі №400/6157/24 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Київській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" витрати на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

У задоволенні решти вимог заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал Прод Груп" про розподіл судових витрат у справі №400/6157/24 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький