Справа № 380/21950/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/21950/24 пров. № А/857/5334/25

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Андрусів У.Б. у м. Львові) у справі № 380/21950/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним дії Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вчинені при відкритті виконавчого провадження №60874832, та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження;

визнати протиправною постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору №60874832;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 незаконно стягнутого виконавчого збору 9219,15 грн;

визнати протиправною постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення витрат на проведення виконавчих дій №60874832.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 виконавець неправомірно зазначив резолютивну частину виконавчого напису, вказавши «стягнення заборгованості у сумі 873723,16 грн» замість «звернення стягнення на майно: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Трильовського, буд. 23, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, місто Київ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 », змінивши тим самим суть примусового виконання виконавчого документа, що зумовило винесення неправомірних постанов, зокрема постанови про стягнення виконавчого збору. Крім того констатує, що сума виконавчого збору підлягає обчисленню не від стягуваної з боржника суми, а від вартості майна, на яке має бути звернуто стягнення, а тому відсутність стягнутої суми виключає стягнення виконавчого збору. Натомість в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 12.12.2019 державний виконавець вирахував 10% від суми заборгованості перед стягувачем за кредитним договором. Визначення виконавчого збору у зазначеному розмірі, на переконання позивачки, суперечить ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а тому не підлягає стягненню. Також позивачка звертає увагу, що на момент винесення оскаржуваних виконавчих документів, а саме з 11.04.2019, предмет іпотеки перейшов у власність стягувача, тому вона не могла бути боржником у виконавчому провадженні ВП №60874832.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову про стягнення виконавчого збору ВП №60874832, винесену 12.12.2019 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60899607, винесену 17.12.2019 головним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження ВП №60874832 діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України. Тому суд не вбачав ознак протиправності дій державного виконавця під час винесення цих документів виконавчого провадження.

Заразом суд першої інстанції уважав за необхідно звернути увагу на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60874832 та постанова про стягнення виконавчого збору винесені державним виконавцем 12.12.2019. Тобто на момент винесення спірних документів виконавчого провадження майно, яке було предметом іпотеки і яке було предметом звернення стягнення за виконавчим написом від 17.04.2014, перейшло у власність стягувача у виконавчому провадженні ВП №60874832. Відповідно у позивачки боржника у виконавчому провадженні ВП №60874832 припинилося право власності на це майно шляхом звернення стягнення на нього, що, у свою чергу, відповідає резолютивній частині рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (у спірному випадку виконавчого напису нотаріуса).

Відтак, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції, керуючись принципом верховенства права, дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору з позивачки є несправедливим, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до відкриття виконавчого провадження, відтак підстави для стягнення виконавчого збору з позивачки відсутні. Тому постанова про стягнення виконавчого збору ВП №60874832, винесена 12.12.2019 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що скасуванням постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП №60874832 не забезпечить повного та ефективного захисту прав та інтересів позивачки у заявлений нею спосіб, суд уважав за необхідне вийти за межі позовних вимог, скасувавши постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60899607.

Стосовно вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки стягнутого виконавчого збору 9219,15 грн, суд звернув увагу на те, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження факту стягнення з неї виконавчого збору у сумі 9219,15 грн, а тому ця вимога задоволенню не підлягає.

Також суд зазначив, що не підлягає задоволенню вимога про визнання протиправною постанови Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення витрат на проведення виконавчих дій №60874832, оскільки судом не встановлено ознак протиправності дій державного виконавця під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №60874832, а відтак і підстав для скасування цього документа виконавчого провадження.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також вказує на те, що позовна заява подана з пропуском строку звернення до суду.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Крім цього, представник апелянта подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду згаданого клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім цього, будь яких доказів неможливості участі в судовому засіданні не надано.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено.

Також, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 17.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною вчинено виконавчий напис, за змістом якого запропоновано звернути стягнення на майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна місто Київ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: фізична особа-підприємець, реєстраційний номер облікової карти платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_1 . Зазначене майно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Котарською А. Т. та зареєстрованим в реєстрі за №1191, є забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 згідно з договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007, передане в іпотеку АКІБ «Укрисиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 871223,16 грн та суму в розмірі плати за вчинення виконавчого напису 2500,00 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.12.2014 у справі №464/9248/14-ц вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором від 20.04.2007 № 0 в сумі 976914,97 грн (дев`ятсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень 97 коп), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м. в будинку №23, які належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

22.01.2016 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49891634 з примусового виконання виконавчого напису №611, виданого 17.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_1 .

У межах виконавчого провадження №.04.2016 винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) з питань початкової вартості описаного й арештованого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_1 .

Зважаючи на бездіяльність стягувача (ПАТ «Дельта Банк») щодо авансування витрат для оплати проведення оцінки майна, виконавчий документ (виконавчий напис №611, виданий 17.04.2014) постановою від 25.04.2017 повернуто стягувачу.

За змістом Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№163783479) з 11.04.2019 власником нежитлових приміщень №ХІ-ХІІІ загальною площею 81,5 м.кв., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Підставою виникнення права власності є рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10.12.2014 у справі №464/9248/14-ц.

12.12.2019 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60874832 з примусового виконання виконавчого напису №611, виданого 17.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення заборгованості у сумі 873723,16 грн.

12.12.2019 в межах виконавчого провадження ВП №60874832 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, згідно з якою з боржника ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 87372,31 грн, а також постанову про арешт майна боржника.

На підставі заяви стягувача від 16.12.2019 про повернення виконавчого документа, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», 17.12.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа (виконавчого напису №611) стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виведено в окремо провадження.

17.12.2019 головним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60899607 про примусове виконання постанови №60874832, виданої Сихівським ВДВС м. Львів 12.12.2019, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 87372,31 грн.

17.10.2024 представник позивачки звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання постанови про відкриття виконавчого провадження №60874832 з ідентифікатором доступу.

Листом від 22.10.2024 №86684 відповідач скерував постанову про відкриття виконавчого провадження №60874832.

22.10.2024 представник позивачки звернувся до відповідача із заявою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №60874832 та всі наступні постанови як похідні.

Листом від 26.11.2024 вих. №95150 Сихівський відділ ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ, покликаючись на положення ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», повідомив про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №60899607.

Позивач, вважаючи протиправними постанови, винесені в межах виконавчого провадження №60874832, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За приписами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 8 розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діяв правомірно, відповідно до норм чинного законодавства.

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 цього ж Закону).

За приписами пп. 1-6 ч. 5 ст. 27 цього Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Положеннями ст. 40, 42 наведеного Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Зокрема, ч. 3 ст. 40 цього Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, системний аналіз положень ст. 26, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції № 512/5 в аспекті спірних правовідносин дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Разом з цим, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19, від 20.11.2019 по справі № 480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.01.2019 (справа № 703/1086/17), від 13.02.2019 (справа № 295/13991/16-а), та від 19.09.2019 (справа№ 420/1373/19).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 17.12.2019 постановою державного виконавця виконавчий документ (виконавчий напис №611) повернутий стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60899607 про примусове виконання постанови №60874832, виданої Сихівським ВДВС м. Львів 12.12.2019, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 87372,31 грн.

А тому, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач при винесенні оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження ВП №60874832 діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України.

Разом з цим, як згадувалось вище, що згідно з Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№163783479) з 11.04.2019 власником нежитлових приміщень №ХІ-ХІІІ загальною площею 81,5 м.кв., розташованих за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Трильовського К., буд. 23, є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Підставою виникнення права власності є рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10.12.2014 у справі №464/9248/14-ц, згідно з яким ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 81,5 кв.м. в будинку №23, які належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60874832 та постанова про стягнення виконавчого збору винесені державним виконавцем 12.12.2019.

Тобто на момент винесення спірних документів виконавчого провадження майно, яке було предметом іпотеки і яке було предметом звернення стягнення за виконавчим написом від 17.04.2014, перейшло у власність стягувача у виконавчому провадженні ВП №60874832. Відповідно у позивачки боржника у виконавчому провадженні ВП №60874832 припинилося право власності на це майно шляхом звернення стягнення на нього, що, у свою чергу, відповідає резолютивній частині рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (у спірному випадку виконавчого напису нотаріуса).

Відтак, колегія суддів поділяє доводи суду першої інстанції, що стягнення виконавчого збору з позивачки є несправедливим, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до відкриття виконавчого провадження, а тому підстави для стягнення виконавчого збору з позивачки відсутні.

Враховуючи наведене вище, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №60874832, винесена 12.12.2019 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, підлягає скасуванню.

Ба більше, з огляду на те, що скасуванням постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП №60874832 не забезпечить повного та ефективного захисту прав та інтересів позивачки у заявлений нею спосіб, суд вірно вийшов за межі позовних вимог, скасувавши постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60899607.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачкою строку звернення до суду, то варто зазначити, що це питання розглядалося під час вирішення клопотання про залишення позову без розгляду судом першої інстанції і суд дійшов вірного висновку, що про порушення прав та законних інтересів позивачка дізналася 22.10.2024, після фактичного ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження, а тому до суду звернулася в межах встановленого строку 25.10.2024.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 380/21950/24 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 27 березня 2025 року