Справа № 591/12207/24
Суддя: Ніколаєнко О. О.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/591/169/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Ніколаєнко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Суми справу № 591/12207/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи це тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.09.2024 №4106 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210 ч. 3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Ухвалою суду від 09.12.2024 у зв`язку з витребуванням доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови питання щодо поновлення строків не вирішувалося при відкритті провадження у справі.

Аналіз поданих ІНФОРМАЦІЯ_1 доказів про направлення лише 05.11.2024 оскаржуваної постанови позивачу дають підстави суду поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду, а причини пропуску цього строку визнати поважними.

Відповідно до змісту зазначеної постанови ІНФОРМАЦІЯ_1, 21.09.2024 позивач, який є військовозобов`язаним, згідно акту, складеного 21.09.2024, відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду №410 та проходження військово - лікарської комісії, чим порушив ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в особливий період під час мобілізації.

Позивач зазначає, що відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ВЛК чи відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається на недотримання ІНФОРМАЦІЯ_2 положень пунктів 21, 74, 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560. Зокрема, вказує на невручення йому відповідної повістки (направлення) на проходження ВЛК, тож - і відсутності у нього обов`язку їх приписи виконувати.

Але головною причиною відмови від проходження ВЛК вказує те, що він не є суб`єктом даного правопорушення, позаяк не є військовозобов`язаним, а дія постанови КМУ №560 поширюється лише на резервістів та військовозобов`язаних. Зазначає, що вироком Шосткинського міського суду Сумської області від 31.09.1997 його було засуджено за вчинення тяжкого злочину до позбавлення волі, а за приписами пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції закону на час виключення з військового обліку) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Вважає, що в даному випадку слід застосовувати положення статті 58 Конституції України, відповідно до яких закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Також звертає увагу на допущені порушення процедури провадження та розгляду справи про адміністративне правопорушення з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 : в протоколі та в постанові не наведено доказів винуватості позивача, не доведено правомірності притягнення його до відповідальності, не вручалася повістка на розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 4106 від 25.09.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , закрити провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП щодо притягнення позивача до відповідальності за статтею 210 частиною 3 КУпАП.

У відзиві на позовну заяву відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 із позовом не погодився.

Він зазначив, що позивач належить до категорії військовозобов`язаних.

Вказує, що в силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. При винесенні оскаржуваної постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було дотримано вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», постанови КМУ від 16.05.2024 №560.

При складанні протоколу позивач відмовився від отримання його копії та підписання, що засвідчено двома свідками.

Всупереч вказаним актам позивач зазначені вище правила військового обліку не виконав.

Позивач, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, порушив законодавство, за що правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 свою позицію не надав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_10 .

21.09.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №4106 про адміністративне правопорушення відносно позивача. Відповідно до протоколу позивач згідно акту, складеного 21.09.2024 відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду №410 та проходження військово- лікарської комісії, чим порушив ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зазначене кваліфікується як вчинення правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

У протоколі міститься відмітка про відмову позивача від пояснень, підписання протоколу та отримання другого примірника протоколу у присутності двох свідків. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 21.09.2024 р. о 09:00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Додатками до протоколу вказано копію паспорту, акт відмови, картку обстеження.

Відповідачем надано копію картки №410 обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 , в якій відсутні висновки лікарів. Також надано копію акта відмови позивача від проходження військово - лікарської комісії від 21.09.2024, який складено посадовою особою відповідача та підписано також двома свідками.

Постановою № 4106 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.09.2024 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Суть правопорушення, зазначеного у постанові, є аналогічною викладеному у складеному протоколі відносно позивача. Копія постанови 05.11.2024 направлена позивачу поштою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч. 1).

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ч. 7)

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, зважаючи на характер військового обов`язку громадян України, до категорії військовозобов`язаних входять особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно із абз. 9 пп. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ в редакції, що була чинною до 17.05.2024 включно, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

За вироком Шосткинського міського суду Сумської області від 31.10.1997р. ОСОБА_1 було засуджено за ст.206 ч.2, ст.101 ч.3 КК України (1961р.).

Саме на цій підставі позивача було виключено з військового обліку, що підтверджується також записом «На підставі Наказу №342 МОУ від 09.06.06р. постановці на облік не підлягає» у військовому квитку позивача на сторінці 22.

Станом на 25.09.2024 року приписи ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ з 18.05.2024 року не містять такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з п. 4 Порядку № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.

Таким чином, суд вважає, що станом на 25.09.2024 ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, відтак - порушником правил військового обліку та проходження медогляду з точки зору наведених вище положень Закону 2232-ХІІ та Порядку № 560, оскільки з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Положення статті 58 Конституції України про недопустимість зворотної дії закону в часі в даному випадку застосовані бути не можуть, адже, відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до часини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Таким чином, виконання військового обов`язку під час перебування в запасі з наступним вірогідним призовом за мобілізацією не є видом юридичної відповідальності за вчинене правопорушення, а є виконанням конституційного обов`язку громадян України по захисту Вітчизни. При цьому положення статті 65 Конституції України лишаються незмінними як з моменту її прийняття, так і станом на 25.09.2024 року, а також на теперішній час.

Щодо суті правопорушення суд зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених норм суд окремо зауважує, що спростування або заперечення фактів відмови позивача від проходження ним ВЛК, відмови від підписання та отримання ним копії протоколу у справі про адміністративне правопорушення позовна заява не містить.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Подія правопорушення - відмова від проходження військовозобов`язаним ВЛК - позивачем як така не заперечується, як і відмова його від підписання та тримання протоколу з датою, часом та місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 210 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого:

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік,

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у наведеній вище редакції підлягали застосуванню з 18.05.2024.

У ході судового розгляду встановлено, що доказів виконання позивачем обов`язку проходити медичний огляд та виконувати правила військового обліку не надано ані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ані разом з позовною заявою, відсутні будь-які посилання на виконання цього обов`язку позивачем і в тексті позовної заяви.

Стосовно дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 235 КУпАП ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Позивач на складання протоколу про адміністративне правопорушення з`явився, поважних причин своєї відмови від підписання та отримання протоколу не навів.

Оскаржувана постанова містить необхідні реквізити, у тому числі, виклад обставин правопорушення, установлених під час розгляду справи, посилання на правові норми, порушення яких стало підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Таким чином, судовим розглядом підтверджений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. Разом з тим, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21, де зазначено, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства. Основними правилами (підходами) до відмежування формалізму від надмірного формалізму, крім іншого, є: 1) суть, за загальним правилом, переважає над формою; 2) процедурні порушення суб`єкта владних повноважень, рішення (дії, бездіяльність) якого оцінюються судом, не можуть легалізувати сутнісні порушення суб`єкта приватного права (порушення з боку одного суб`єкта не можуть легалізувати порушення з боку іншого суб`єкта); 3) процедура вторинна, якщо рішення суб`єкта владних повноважень: відповідає визначеним законом завданням (функціям) такого суб`єкта; має легітимну ціль; законодавство не містить імперативних заборон або наслідків недотримання таких процедур.

На внутрішнє переконання суду, в даному випадку рішення суб`єкта владних повноважень спрямовано на захист суспільних інтересів по виконанню громадянами України конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, відповідає визначеним законом завданням (функціям) такого суб`єкта; має легітимну ціль; законодавство не містить імперативних заборон або наслідків недотримання таких процедур. Тому застосування судом надмірного формалізму в оцінці доводів позивача за умови, коли сама об`єктивна сторона вчиненого правопорушення не заперечується позивачем ані доказами, ані відповідними його поясненнями, даними суду в позовній заяві, може призвести до таких наслідків, як, зокрема, нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є правомірною та підстави для її скасування відсутні. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 136, 139, 211, 220, 241-246, 250, 271, 286 КАС України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.03.2025.

Суддя О.О.Ніколаєнко