Справа № 766/1229/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 766/1229/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Лук`янчук О.В.,

за участю секретаря Мунтян С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 року у справі №766/1229/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року

У С Т А Н О В И В:

27 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив:

- скасувати постанову серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року, винесену поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області сержантом поліції Мироненко Я.М., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Окрім цього, позивач вказував про не дотримання суб`єктом владних повноважень порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським міським судом Херсонської області 03 березня 2025 року прийнято судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано постанову серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року, винесену поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області сержантом поліції Мироненко Я.М., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Ухвалюючи означене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на ненадання відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено судом першої інстанції, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис.

Не погоджуючись із вище вказаним рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами, зокрема відеозаписом з автомобільного відеореєстратора, а доводи викладені в позовній заяві є безпідставними та необґрунтованими.

Так, як стверджував скаржник, з відеозапису відеореєстратора, який встановлений в службовому автомобілі екіпажу патрульної поліції чітко убачається, що позивач проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофора. Більше того, скаржник вказав, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення здійснено з дотриманням вимог статті 278, 279 КУпАП, у зв`язку з чим правомірно винесено постанову і накладено адміністративне стягнення.

За таких обставин, на переконання скаржника, оскаржувана постанова серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною, а тому не підлягає скасуванню.

Позивач - ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як з`ясовано колегією суддів та слідує з матеріалів справи, що за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП, 18.01.2025 року до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., шляхом винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року. (а.с.72-75)

Відповідно до змісту вказаної вище постанови, 18.01.2025 року о 12 год 04 хв. в місті Миколаїв, проспект Богоявленський, 234, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Geely CK», здійснив проїзд регульованого світлофором перехрестя на його заборонений жовтий сигнал, чим порушив п. 8.7.3. «ґ» ПДР України.

Не погоджуючись з постановою серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підставі частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Відповідно до пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Пунктом 8.1 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із підпунктом ґ) пункту 8.7.3. ПДР України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до пункту 8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративним правопорушенням за правилами частини другої 2 статті 122 КУпАП визнається: порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є:

своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, відповідно із приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У даній справі предметом доказування є факт проїзду позивачем перехрестя на заборонний «жовтий» сигнал світлофора.

Як установлено судом апеляційної, 18.01.2025 року о 12 год 04 хв. водій ОСОБА_1 рухався в місті Миколаїв по проспекту Богоявленський на автомобілі марки «Geely CK» та перетнув перехрестя на жовтий (сигнал, що забороняє рух) сигнал світлофора.

Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом відеореєстратора, установленого в екіпажі патрульного автомобіля поліції, який досліджений судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд наголошує, що згідно із статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо попередження, виявлення або фіксування правопорушення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Обставина проїзду позивачем перехрестя на заборонний «жовтий» сигнал світлофора зафіксована інспектором патрульної поліції на підставі вимог статті 31, 40 Закону України «Про національну поліцію» за допомогою відеореєстратора, закріпленого в службовому автомобілі поліції.

Зазначений відеозапис додано до матеріалів справи Департаменту патрульної поліції разом з відзивом на адміністративний позов. З наявного в матеріалах справи відеозапису можливо установити який автомобіль вчинив порушення (проїхав на жовтий сигнал світлофора), його колір, марку, та у подальшому, за наслідками його зупинки працівниками поліції ідентифікувати, що саме позивач порушив вимоги ПДР України.

Проте, судом попередньої інстанції не досліджено докази, наявні в матеріалах справи, які стосуються порушення, за яке на позивача накладено адміністративне стягнення.

Водночас, при прийнятті рішення у справі суд повинен надати оцінку доказам, які містять інформацію щодо предмету доказування, встановити на підставі таких доказів наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності містить посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, що спростовує доводи суду першої інстанції про недотримання відповідачем встановлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. (а.с.8, пункт 6 постанови БК 474170, 473278)

Відеоматеріали з місця події, що долучені відповідачем до матеріалів справи, а також постанова у справі про адміністративне правопорушення у сукупності є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, вчиненого позивачем діяння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що дані відеозапису з відеореєстратора, закріпленого в службовому автомобілі патрульної поліції, та постанова у справі про адміністративне правопорушення підтверджують висновки інспектора патрульної поліції щодо обставин справи, а тому є належними, допустимими доказами в розумінні статті 251 КУпАП та доводять наявність адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази повністю підтверджують в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а саме факт проїзду позивача на заборонний «жовтий» сигнал світлофора, у зв`язку з чим не має правових підстав для скасування спірної постанови.

З приводу посилань позивача про порушення суб`єктом владних повноважень порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та як наслідок недотримання процесуальних прав позивача, закріплених в КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як слідує з матеріалів справи, розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відбувся у скороченому провадженні, - фіксація інспектором поліції факту адміністративного правопорушення, розгляд справи, та накладання адміністративного стягнення безпосередньо на місці його вчинення.

Так, положеннями КУпАП, які стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, установленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу у відповідності до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

З урахуванням наведеного, судова колегія вказує, що передбачене законодавцем скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення є достатнім для виконання інспектором патрульної поліції приписів статті 279 КУпАП «Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення».

Також, при дослідженні відеозапису з пристрою для запису інформації з нагрудної камери поліцейського щодо подій, які мали місце 18 січня 2025 року між позивачем та відповідачем, апеляційним судом установлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався з вимогою надати для ознайомлення матеріали справи, у тому числі надати наявні у інспектора поліції докази в обґрунтування тверджень про порушення ним ПДР України.

У свою чергу, інспектором патрульної поліції задоволено вказану вище вимогу позивача, та ознайомлено останнього з відеозаписом відеореєстратора, установленого в екіпажі патрульного автомобіля поліції, за допомогою мобільного пристрою.

Колегія суддів звертає увагу, що наданий Департаментом патрульної поліції носій інформації (відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції) про події, що мали місце 18 січня 2025 року за участю позивача та відповідача, відображає записи подій в двох часових відрізках, а саме розгляд справи, та накладання адміністративного стягнення безпосередньо на місці його вчинення.

Зокрема, нагрудною камерою інспектора патрульної поліції зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, під час якої позивачу роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, порядок та строки сплати адміністративного штрафу.

Водночас, позивач вказує на те, що патрульний поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням установленого законом порядку, зокрема, під час розгляду справи, відповідачем не вжито жодних дій щодо надання можливості позивачу реалізувати своє право на отримання правової допомоги адвоката.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції уважає необґрунтованими доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема не надання можливості ОСОБА_1 реалізувати свої права передбачені статті 268 КУпАП, а саме:

при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Апеляційний суд враховує, що у відповідності до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як слідує з відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, 18 січня 2025 року у зв`язку проїздом позивача перехрестя на заборонний «жовтий» сигнал світлофора, працівники поліції зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 .

Відразу після зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив водію причину зупинки та надав можливість переглянути відеозапис з фіксацією правопорушення. У подальшому, поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області сержантом поліції Мироненко Я.М. повідомлено позивача про те, що у співному випадку наявні підстави для складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом з цим, позивач вказав працівнику поліції, що бажає скористатись правовою допомогою та висловив прохання викликати йому адвоката. У відповідь, інспектор патрульної поліції зазначив, що законодавством України не передбачено у нього обов`язку здійснювати виклик адвоката, а тому, якщо позивач бажає, він має право самостійно це зробити.

Не зважаючи на неодноразово надані працівником патрульної поліції роз`яснення щодо права особи викликати адвоката самостійно, з моменту зупинки транспортного засобу і до моменту складення постанови позивач так і не вжив заходів для того, щоб викликати адвоката або іншим чином скористатись правовою допомогою.

Вище вказані обставини свідчать, що відповідач жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні правами, визначеними у КУпАП, у тому числі, не обмежував у праві отримати/скористатись правовою допомогою адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Натомість, позивач не скористався своїм правом на правову допомогу адвоката, а лише вимагав від працівника поліції забезпечити йому право на захист у обов`язковому порядку.

Апеляційний суд наголошує, що згідно до чинного законодавства України, до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надання юридичного захисту та забезпечення адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. При цьому, законодавством України не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Більше того, реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський, згідно із законодавством України, лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно така особа вирішує, чи скористається вона своїм правом та у який спосіб.

Відтак, твердження позивача про те, що інспектором патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення порушено процесуальний порядок її розгляду, установлений положеннями КУпАП, спростовується наданим відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

При цьому, доказів того, що позивачем заявлялись клопотання, надавались пояснення чи додаткові докази, яке у свою чергу б потребувало додаткового часу для розгляду справи, матеріали справи не містять.

Жодних доказів, підтверджуючих обґрунтування позовних вимог, позивачем разом з позовною заявою не надано, на противагу чому, стороною відповідача подано матеріали, що підтверджують факт проїзду позивачем перехрестя на заборонний «жовтий» сигнал світлофора, сумнівів у достовірності яких, в суду апеляційної інстанції немає.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що згідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

На переконання суду апеляційної інстанції, порушення вимог частини 2 статті 122 КУпАП, а саме проїзд перехрестя на заборонний сигнал світлофора, є суспільно небезпечним та може призвести до тяжких наслідків. Відтак, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

З огляду на наведені обставини справи, у колегії суддів не має правових та об`єктивних підстав ставити під сумнів дії інспектора патрульної поліції під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП. Виходячи із встановлених у справі обставин, судова колегія не убачає протиправності у діях відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що інспектор патрульної поліції при винесенні оскарженої постанови діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своєї компетенції та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому правомірно виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а відтак, згідно до приписів ст. 315, 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити повністю.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 року у справі №766/1229/25 скасувати.

Прийняти у справі №766/1229/25 нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3883928 від 18.01.2025 року відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький О.В. Лук`янчук