Справа № 420/307/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/307/24

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю представників: Одеської обласної прокуратури Клюкіна К.І.,

Одеської обласної державної адміністрації - Трофімчука Н.В.,

ПАТ "ВО"Стальканат-Сілур"- Кравцової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 420/307/24 за адміністративним позовом Заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області , Одеської обласної військової адміністрації до Приватного акціонерного товариства "Виробничого об`єднання "Стальканат-Сілур" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2024 року Заступник керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Одеської обласної військової адміністрації звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати бездіяльність Приватного акціонерного товариства Виробничого об`єднання Стальканат-Сілур щодо утримання у неналежному технічному стані, не готовому для використання за цільовим призначенням, захисної споруди цивільного захисту № 56788 яка знаходяться за адресою: місто Одеса, вул. Вапняна, 83, протиправною;

- зобов`язати Приватне акціонерне товариство Виробниче об`єднання Стальканат-Сілур привести у належний технічний стан, готовий для використання за цільовим призначенням, захисну споруду цивільного захисту № 56788, яка знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, 83.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням на всій території України воєнного стану Суворовською окружною прокуратурою міста Одеси здійснено вивчення стану додержання вимог законодавства в сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту (захисних споруд), розміщених в межах території Суворовського району м. Одеси. Встановлено, що в межах Пересипського (колишнього Суворовського) району міста Одеси, знаходиться захисна споруда цивільного захисту № 56788, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, 83. У 2018 році було проведено оцінку стану готовності захисної споруди цивільного захисту за участю співробітників ДСНС та у присутності представника відповідача. Загальний висновок про стан захисної споруди відповідно до Акту оцінки від 20.12.2028 - сховище оцінюється як неготове до використання за призначенням. Таким чином, після початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, введення на всій території України воєнного стану, ракетних ударів по місту Одесі та Одеській області, атак ворога з використанням дронів-камікадзе, в тому числі іранського виробництва, виникла реальна необхідність для використання укриттів безпосередньо за призначенням, проте всупереч вищевказаним нормам законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту Відповідач й дотепер не виконує свого прямого та безпосереднього обов`язку щодо утримання захисної споруди № 56788, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, 83 у належному та придатному для використання за призначенням стані.Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приватне акціонерне товариство Виробничого Об`єднання Стальканат-Сілур проти задоволення позову заперечувало, надало до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначило, що ПрАТ ВО Стальнанат-Сілур не є і ніколи не було балансоутримувачем захисної споруди цивільного захисту №56778, яка розташована за адресою місто Одеса, вул. Вапняна, 83 і ніколи не використовувало її у господарській діяльності. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № , власником нежитлових будівель заготівельного цеху, розташованого за адресою місто Одеса, вулиця Вапняна, 83 на підставі Свідоцтва про право власності САЕ №573552 від 08.11.2011, стало ДП Система а не ПрАТ ВО Стальканат-Сілур.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 15 березня 2024 року у задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- висновки суду першої інстанції щодо не перебування на балансі відповідача захисної споруди цивільного захисту та, відповідно, відсутність у останнього обов`язку щодо її утримання у належному до використання стані не відповідають обставинам справи;

- суд першої інстанції не витребував інвентаризаційно -реєстраційну справу на сховище № 56788 в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, у зв`язку з чим вищевказані документи судом не досліджено;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Додатково апелянт зазначив, що договір - замовлення про надання послуг з виготовлення технічних паспортів № 319630.72.11 від 26.12.2011, укладений між ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» та КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (який оплачено та виконано) також підтверджують перебування захисної споруди цивільного захисту № 56788 на балансі та у користуванні ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур». Проте, лист КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 11.04.2024 № 1379/03.01-09 із додатками: технічний паспорт від 23.01.2012, експлікація приміщень до плану захисної споруди цивільного захисту, основні технічні характеристики, журнал підрахунку площі, договір замовлення від 26.12.2011 №319630.72.11, платіжні доручення, не було надано до суду першої інстанції із позовною заявою та, відповідно, не досліджувались судом першої інстанції у зв`язку з тим, що прокурором їх отримано 11.04.2024 (вхідний № 23004), після прийняття рішення судом першої інстанції у вказаній справі.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25.06.2024 клопотання представника Приватного акціонерного товариства Виробничого Об`єднання Стальканат-Сілур про зупинення провадження по справі № 420/307/24 - задовольнив.

Зупинив апеляційне провадження у справі № 420/307/24 до набрання законної сили судовим рішенням об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №260/4199/22.

20.06.2024 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв ухвалу, якою справу №260/4199/22 повернув для розгляду відповідній колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

З урахуванням наведеного П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.02.2025 поновив провадження у справі № 420/307/24 за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що згідно з паспортом сховища (протирадіаційного укриття) № 56788 за адресою: м. Одеса, Суворовський район, вул. Вапняна, 83, власником сховища є ВАТ Стальканат.

20.12.2018 фахівцями Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДСНС України в Одеській області проведено перевірку стану готовності, експлуатації і використання захисної споруди цивільного захисту сховища, протирадіаційного укриття № 56788.

За результатами якої складено акт оцінки стану готовності споруди цивільного захисту сховища, протирадіаційного укриття № 56788, у висновку якого зазначено, що протирадіаційне укриття № 56788 за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, 83 (фактична 3-й Вапняний пров. 4) оцінюється як не готове до використання за призначенням.

20.09.2023 Суворовська окружна прокуратура міста Одеси, у зв`язку з необхідністю вирішення питання наявності підстав для представництва в суді інтересів держави, звернулася до т.в.о. начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області із запитом про надання інформації щодо вжиття управлінням заходів щодо усунення виявлених порушень у сфері утримання, використання та реконструкції захисної споруди цивільного захисту № 56788, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, буд. 83, у тому числі у судовому порядку.

Листом від 04.10.2023 т.в.о. начальник Головного управління ДСНС України в Одеській області повідомив, що Головне управління не зверталося до суду щодо застосування заходів реагування стосовно захисних споруд цивільного захисту та надано документи.

20.09.2023 Суворовська окружна прокуратура міста Одеси, у зв`язку з необхідністю вирішення питання наявності підстав для представництва в суді інтересів держави, звернулася до Одеської обласної військової адміністрації із запитом щодо вжиття Одеською обласною військовою адміністрацією заходи щодо усунення виявлених порушень у сфері утримання, використання та реконструкції захисної споруди цивільного захисту № 56788, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, буд. 83, у тому числі у судовому порядку.

Відповідно до листа Одеської обласної військової адміністрації від 09.10.2023, на адресу облдержадміністрації не надходила інформація щодо обстеження та оцінки стану готовності до використання за призначенням захисної споруди цивільного захисту (сховища) обліковий номер 56788 розташованої за адресою: м. Одеса, 3-й Вапняний пров., 4, (державна власність) балансоутримувач ПрАТ ВО "Стальканат-Сілур", . Відповідно заходи за результатами перевірки, у тому числі в судовому порядку, до балансоутримувача не вживалися.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав до суду докази на підтвердження факту перебування захисної споруди (протирадіаційного укриття) № 56788 за адресою: м. Одеса, Суворовський район, вул. Вапняна, 83 на балансі ПАТ Виробничого Об`єднання Стальканат-Сілур .

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулюються Кодексом цивільного захисту України (далі - КЦЗ України).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 2 КЦЗ України захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів. До захисних споруд цивільного захисту належать сховища та протирадіаційні укриття, а також споруди подвійного призначення.

Цивільним захистом, відповідно до ст. 4 КЦЗ України, є функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 КЦЗ України, громадяни України мають право на забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 32 КЦЗ України для вирішення питань щодо укриття населення в захисних спорудах цивільного захисту центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання завчасно створюють фонд таких споруд.

У відповідності до ч. 8 ст. 32 КЦЗ України, утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КЦЗ України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, здійснює державний нагляд (контроль) щодо суб`єктів господарювання (пункт 2).

За змістом ч. 2 статті 65 КЦЗ України визначено, що у суб`єктів господарювання приватної форми власності органи державного нагляду у сфері цивільного захисту контролюють виконання заходів щодо захисту населення та працівників на випадок надзвичайної ситуації, а також вирішення питань техногенної та пожежної безпеки, що стосуються прав та інтересів інших юридичних осіб і громадян.

Статтею 66 КЦЗ України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Статтею 68 КЦЗ України встановлені санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, за приписами якої посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом (частина перша).

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом (частина друга).

Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 138 від 10.03.2017 Деякі питання використання захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку (далі Порядок №138) визначено, що утримання захисних споруд - комплекс заходів організаційного, матеріально-технічного, інженерного, фінансового та іншого характеру, що спрямовані на забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням.

Балансоутримувач захисної споруди є власник захисної споруди або юридична особа, яка утримує її на балансі.

Положеннями п. 9 Порядку №138 передбачено, що утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється ix балансоутримувачами. Балансоутримувачами захисної споруди є власник захисної споруди або юридична особа, яка утримує її на балансі.

3гідно з п. 10 того Порядку №138, балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд та інших споруд, що повинні використовуватися для укриття населення, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення у готовність до використання за призначенням відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд. Положеннями п. 11 того ж самого розділу Порядку визначено, що вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд визначаються МВС.

Згідно п. 1 Розділу II Загальні вимоги до утримання та експлуатації фонду захисних споруд Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018 Про затвердження вимог з питань використання та обліку фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - Вимоги), споруди фонду захисних споруд мають утримуватися та експлуатуватися у стані, що дозволяє привести їх у готовність до використання за призначенням у визначені законодавством терміни.

Відповідно до підпункт 1 пункту 2 розділу III Вимог, захисні пристрої призначені для захисту осіб, що переховуються у сховищах, від надмірного тиску повітряної ударної хвилі під час застосування звичайної зброї та засобів масового ураження. До захисних пристроїв, якими обладнуються сховища, належать захисно-герметичні і герметичні двері, віконниці (ставні), захисні секції, клапани-відтиначі, КНТ тощо.

Згідно з п. 6 Розділу VIII Вимог, балансоутримувач забезпечує утримання, контроль за станом, проведення перевірок, технічного обслуговування, поточних та капітальних ремонтів конструктивних елементів, спеціального обладнання, інженерних мереж та систем життєзабезпечення захисних споруд під час усього періоду використання сховищ у режимі ПРУ.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу VI Вимог, для забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням їх балансоутримувачі здійснюють оцінку стану їх готовності, організовують періодичні огляди стану захисних споруд, перевірку працездатності їх основного обладнання, планують і проводять технічне обслуговування обладнання та систем життєзабезпечення захисних споруд.

Оцінка стану готовності захисних споруд (далі - оцінка стану готовності) здійснюється щороку з метою виявлення недоліків у стані утримання та експлуатації захисних споруд, передбачення заходів щодо приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням. Крім того, оцінка стану готовності здійснюється в таких випадках: у разі проведення технічної інвентаризації захисної споруди як об`єкта нерухомого майна; у разі підготовки пропозицій щодо подальшого використання захисної споруди; після пожеж, аварій, катастроф та інших надзвичайних ситуацій, що могли негативно вплинути на технічний стан захисної споруди; у разі здійснення ДСНС заходів державного нагляду (контролю) за станом готовності захисних споруд відповідно до Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами оцінки стану готовності складається акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту за формою згідно з додатком 11 до цих Вимог.

Підпунктом 4 пункту 2 Розділу VI Вимоги передбачено, що результати оцінки стану готовності, отримані під час нагляду, ураховуються під час складення документів (актів, приписів) за його результатами.

Підпунктами 5, 6 пункту 2 розділу VI Вимоги визначено, що залучення фахівців структурних підрозділів із питань цивільного захисту міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, органів і підрозділів ДСНС до оцінки стану готовності, проведення інших обстежень захисних споруд (за винятком оцінки стану готовності під час нагляду) здійснюється за зверненням балансоутримувача.

Відповідно до підпункту 8 пункту 2 Розділу VI Вимоги під час оцінки стану готовності перевіряються: загальний стан приміщень, входів, оголовків аварійних виходів, гідроізоляції, повітрозабірних і витяжних каналів, обвалування окремо розташованих і підсипки покриття у вбудованих захисних спорудах, покрівлі та бічних поверхонь гірничих виробок, кріплень і захисногерметичних перемичок (зовнішнім оглядом); двері (ворота, ставні), механізми задраювання, захисні пристрої, системи вентиляції, водопостачання, каналізації, електропостачання, зв`язку, автоматики та іншого інженерного обладнання (випробуванням на працездатність); температура і відносна вологість повітря всередині захисної споруди; наявність і стан засобів пожежогасіння; герметичність захисної споруди.

За результатами оцінки стану готовності захисну споруду може бути визнано як готову, обмежено готову або неготову до використання за призначенням. Захисна споруда вважається обмежено готовою або неготовою, якщо вона має хоча б один із недоліків, зазначених в основних недоліках в утриманні захисних споруд, що погіршують стан їх готовності, наведених у додатку 13 до цих Вимог.

У разі відсутності таких недоліків захисна споруда вважається готовою до використання за призначенням (підпункт 8 пункту 2 Розділу VI Вимоги).

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд зазначає, що утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням покладається на суб`єктів господарювання, на балансі яких вони перебувають, за рахунок власних коштів, що передбачено п. 8 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України та п. 9 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлові будівлі за адресою м. Одеса, вул. Вапняна ,83 на праві приватної власності та відповідно до свідоцтва про право власності, САЕ № 573552 від 08.12.2011, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, належать Дочірньому підприємству Система (а.с.74).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2004, ВАТ Стальканат придбало у ЗАТ Стальметиз ім. Ф.Е. Дзержинського нежитлові будівлі за адресою: вул. Вапняна, 52; 7/50 частин нежилих будівель та споруд за адресою: пров. 3-й Вапняний, 2/1; нежилу будівлю за адресою: пров. 3-й Вапняний, 4; нежитлові будівлі за адресою: вул. 6-та Лінія, 1.(а.с.79-80)

Також, суд першої інстанції, дослідивши паспорт сховища (протирадіаційного укриття) №56788 за адресою: м. Одеса, Суворовський район, вул. Вапняна, 83, на який як на доказ посилається позивач, слушно зауважив, що на вказаному паспорті відсутній підпис та печатка керівника організації, яка експлуатує захисну споруду (а.с.20-21).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний документ не може бути належним доказом по справі. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту перебування захисної споруди (протирадіаційного укриття) №56788 за адресою: м. Одеса, Суворовський район, вул. Вапняна, 83 на балансі ПАТ Виробничого Об`єднання Стальканат-Сілур до суду не надано.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції позивач вважаючи висновок суду першої інстанції безпідставним наголошував на тому, що підтвердженням перебування захисної споруди цивільного захисту № 56788 на балансі та у користуванні ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» також є договір - замовлення про надання послуг з виготовлення технічних паспортів № 319630.72.11 від 26.12.2011, укладений між ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» та КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» .

Проте апелянт зазначив, що лист КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 11.04.2024 № 1379/03.01-09 із додатками: технічний паспорт від 23.01.2012, експлікація приміщень до плану захисної споруди цивільного захисту, основні технічні характеристики, журнал підрахунку площі, договір замовлення від 26.12.2011 №319630.72.11, платіжні доручення, не було надано до суду першої інстанції із позовною заявою та, відповідно, не досліджувались судом першої інстанції у зв`язку з тим, що прокурором їх отримано 11.04.2024 (вхідний № 23004), після прийняття рішення судом першої інстанції у вказаній справі.

Оцінюючи наведені апелянтом аргументи, колегія суддів зазначає про таке.

Як вже зазначалось вище, відповідно пункту 3 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд із фонду та ведення його обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №138 від 10.03.2017 балансоутримувачі захисних споруд - власники, користувачі, юридичні особи, на балансі яких перебувають захисні споруди (у тому числі споруди, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації).

Належним доказом того, що ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» є власником захисної споруди №56788 мав бути договір купівлі-продажу, міни, дарування, свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, тощо; користувачем - договір оренди, позички, тощо; балансоутримувачем - акт передачі на баланс (або договір, або рішення органу приватизації, прийняте під час приватизації) на час приватизації.

Проте, жодного з цих доказів апелянт не надав.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлові будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна ,83 на праві приватної власності та відповідно до свідоцтва про право власності, САЕ № 573552 від 08.12.2011, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, належать Дочірньому підприємству Система, а не ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» .

Принагідно суд апеляційної інстанції уважає за доцільне відмітити, що згідно із останньою правовою позицією Верховного Суду положеннями Кодексу цивільного захисту населення України не передбачено повноважень органу ДСНС на звернення до суду із позовними вимогами про вжиття заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту.

Аналогічний висновок Верховним Судом сформовано і в постанові від 23 січня 2025 року у справі № 520/16197/23, у якій Суд указав, що на відміну від попередньої редакції норми статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України її чинна редакція (з 29.10.2022) передбачає право ДСНС на звернення до суду також і з інших підстав, визначених законом.

Тотожний підхід був застосований Верховним Судом при розгляді справ: № 520/13187/23 - 06.03.2025; № 420/22304/23 - 30.01.2025 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що не вирішення судом першої інстанції питання щодо наявності як в Головного управління ДСНС в Одеській області так і в Одеської обласної військової адміністрації повноважень на звернення до суду із заявленими у даному позові вимогами, не змінює висновків суду першої інстанції про не обґрунтованість позовних вимог і не є підставою для скасування рішення суду, а згідно 2 ст. 350 КАС України, не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 420/307/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 27 березня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик