Справа № 420/29820/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/29820/24

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

24 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 28 від 30.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 01.08.1986 року по 17.12.2002 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.08.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідач протиправно відмовив їй у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу. Позивач наголосила, що має необхідний страховий стаж, та не може нести відповідальність за допущені під час оформлення трудової книжки помилки.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, страховий стаж позивача склав 20 років 07 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Отже позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 30 років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 28 від 30.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 01.08.1986 року по 02.07.1992 року, з 10.07.1992 року по 01.02.1994 року, з 28.02.1996 року по 17.12.2002 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.08.2024 року, із врахуванням висновків суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ПФУ в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема апелянт зазначає, що необхідний страховий стаж для призначення позивачу пенсії, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років. Страховий стаж позивача становить 20 років 7 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії. Позивач матиме право на пенсійну виплату з 05.11.2028, або при набутті необхідного страхового стажу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23.08.2024 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до Головного управління в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30.08.2024 року № 28 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні визначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 7 місяців 12 дні при необхідному страховому стажу 30 рік.

За доданими документами, до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.06.1982 року з 01.08.1986 року по 02.07.1992 року, оскільки неможливо ідентифікувати дату звільнення з роботи;

- періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_2 від 26.02.2000 року з 15.11.1995 року по 17.12.2002 року, оскільки дата при прийнятті на роботу - 15.11.1995 року не відповідає даті наказу при прийнятті 28.02.1996 року ;

- періоди роботи відповідно архівної довідки від 19.08.2024 №135 з 1990 по 1995 роки, оскільки значиться « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним ОСОБА_1 .

Вважаючи відмову у призначені пенсії за віком протиправною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує конституційне право на належне соціальне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ст.26 Закону № 1058, Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Спірним питанням у межах розгляду даної справи є відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком у зв`язку із недостатнім страховим стажем.

За обставинами справи, пенсійним органом визначено, що ОСОБА_1 має 20 років 7 місяців та 12 днів страхового стажу.

За доданими документами, до страхового стажу, зокрема, не зараховано: періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.06.1982 року з 01.08.1986 року по 02.07.1992 року, оскільки неможливо ідентифікувати дату звільнення з роботи.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 07.06.1982 року наявний запис про роботу позивачки з 01.08.1986 року по 02.07.1992 року. Запис про звільнення містить дату « 02.07.1992 року», підставу звільнення, посилання на наказ про звільнення, засвідчений печаткою та підписом відповідальної особи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дата наказу про звільнення внесена не зовсім розбірливим почерком, але це не є підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивачки.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання відповідача на неточності в архівних довідках виданих позивачу, а саме щодо відмінного зазначення по батькові у 1999 та 2000 роках, є неспроможними, оскільки основним документом, який підтверджує спірний стаж є трудова книжка позивача.

Судова колегія наголошує, що як вбачається з архівної довідки КУ «Трудовий Архів» Роздільнянської міської ради ідентифікував позивача за прізвищем, ім`ям та посадою, які збігаються із записами трудової книжки позивача.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_2 від 26.02.2000 року з 15.11.1995 року по 17.12.2002 року, оскільки дата при прийнятті на роботу - 15.11.1995 року не відповідає даті наказу при прийнятті 28.02.1996 року, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно трудової книжки НОМЕР_2 від 26.02.2000 року, у період з 15.11.1995 року по 17.12.2002 року позивачка працювала в АТ «Колос», однак дата при прийнятті на роботу - 15.11.1995 року не відповідає даті наказу про прийняття на роботу 28.02.1996 року.

Позивачка не надала доказів офіційного працевлаштування в АТ «Колос» у період з 15.11.1995 року по 27.02.1996 року, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до страхового стажу ОСОБА_1 має бути зараховано період роботи з 28.02.1996 року по 17.12.2002 року.

Не зарахування пенсійним органом всього спірного періоду, в даному випадку, є протиправним.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки з 01.08.1986 року по 02.07.1992 року, з 10.07.1992 року по 01.02.1994 року, з 28.02.1996 року по 17.12.2002 року.

Після зарахування спірних періодів до трудового стажу позивача, ОСОБА_1 , буде мати більше 30 років страхового стажу, необхідних для призначення пенсії.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає правової оцінки рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року в цій частині.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 22 листопада 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко