Справа № 420/377/25
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/377/25

Головуючий в 1 інстанції: Бабенко Д.А.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 10.01.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

03.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голови Вищої ради правосуддя про визнати протиправним та скасування розпорядження від 04.12.2024 №62/0/2-24 про залучення 04.12.2024 до роботи Другої Дисциплінарної палати члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кваши О.О. індивідуально для розгляду питання про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно нього.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права застосувавши положення п.1 ч.1 ст.170 КАС України, дійшов до безпідставного та передчасного висновку про те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом ч.4 ст.22, ч.1 ст.266 КАС України Верховному Суду, як суду першої інстанції, підсудні, зокрема, справи щодо законності актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.

Зазначеним нормам процесуального закону кореспондують приписи ч.1 ст.35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», згідно з якою рішення Вищої ради правосуддя може бути оскаржене до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Отже, спір з приводу оскарження рішення Вищої ради правосуддя належить до юрисдикції адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 05.09.2024 у справі №990/137/24.

Так, предметом розгляду даної справи є розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 04.12.2024 №62/0/2-24 про залучення 04.12.2024 до роботи Другої Дисциплінарної палати члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Кваши О.О. індивідуально для розгляду питання про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно позивача.

За змістом ч.ч.1 і 2 ст.131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка складається з двадцяти одного члена.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», до повноважень Голови Вищої ради правосуддя належать: 1) організація роботи Вищої ради правосуддя, призначення засідань та головування на них; 2) координація роботи органів Вищої ради правосуддя; 3) направлення Президентові України подання Вищої ради правосуддя про призначення судді на посаду; 4) підписання ухвалених Вищою радою правосуддя актів, протоколів засідань; 5) загальне керівництво секретаріатом Вищої ради правосуддя; 6) погодження призначення на посади та звільнення з посад працівників секретаріату, застосування до них заходів заохочення, дисциплінарного впливу, вирішення або порушення в установленому порядку питання про присвоєння рангів державним службовцям секретаріату Вищої ради правосуддя; 7) розпорядження бюджетними асигнуваннями на утримання і забезпечення діяльності Вищої ради правосуддя; 8) представництво Вищої ради правосуддя у відносинах з іншими органами та установами у системі правосуддя, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, органами влади іноземних держав та міжнародними організаціями.

За приписами ч.7 ст.22 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Голова Вищої ради правосуддя з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Відповідно до ч.2,3 ст.26 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів Вища рада правосуддя утворює Дисциплінарні палати з числа членів Вищої ради правосуддя. Кількість Дисциплінарних палат та кількісний склад кожної палати визначаються рішенням Вищої ради правосуддя з урахуванням вимог цього Закону.

Частиною 5 ст.26 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що у разі необхідності Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про залучення членів однієї Дисциплінарної палати до роботи іншої Дисциплінарної палати або про делегування Голові Вищої ради правосуддя повноважень ухвалювати такі рішення. Організація роботи Дисциплінарних палат здійснюється в порядку, визначеному регламентом Вищої ради правосуддя.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 07.02.2017 №198/0/15-17, з метою забезпечення діяльності Дисциплінарних палат, керуючись ст.131 Конституції України, ч.5 ст.26, ст.ст.3, 22 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Вища рада правосуддя вирішила делегувати Голові Вищої ради правосуддя повноваження ухвалювати рішення про залучення членів однієї Дисциплінарної палати до роботи іншої Дисциплінарної палати.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що розпорядження Голови Вищої ради правосуддя під час здійснення ним адміністративних повноважень щодо забезпечення організації та координації роботи Вищої ради правосуддя, зокрема забезпечення діяльності роботи Дисциплінарних палат Вищої ради правосуддя не може бути предметом оскарження у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предметом оскарження може бути лише рішення Вищої ради правосуддя за наслідками розгляду дисциплінарної справи.

Слід зазначити, що зазначене розпорядження є процедурним рішенням, а тому не породжує жодних правових наслідків для позивача. Це рішення з урахуванням його змісту не має впливу на права, обов`язки та інтереси ОСОБА_1 , а отже, не породжує й правовідносин, у яких виникає публічно-правовий спір, за результатом вирішення якого може бути ухвалене судове рішення, яке б відповідало завданню адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиці викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №990/118/24.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону та вирішив питання по суті правильно, тому ухвала суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду 10 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв