Справа № 420/30741/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30741/24

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

повний текст судового рішення

складено 26.11.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №420/30741/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

01.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 12.06.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 12.06.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закну України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, ОСОБА_1 продовжував працювати. Псля досягнення 60-річного віку позивач звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За наслідком розгляду відповідної заяви ОСОБА_1 призначено пенсію за віком. Однак, органом Пенсійного фонду неправильно враховано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, а саме 2014-2016 роки замість правильного 2021-2023роки.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву наголошуючи, що з 11.06.2013 ОСОБА_2 перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». За заявою від 12.06.2024 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При такому переведенні відповідачем цілком правомірно враховано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки. Крім того, відповідач вказує про наявність у нього в межах спірних правовідносин дискреційних повноважень. Також, суб`єктом владних повноважень викладено заперечення відносно стягнення за рахунок його бюджетних асигнувань судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №420/30741/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що при обчисленні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" орган Пенсійного фонду мав застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021, 2022, 2023 роки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги суб`єкт владних повноважень зазначає, що в даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення нового виду пенсії, а тому показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, цілком правомірно враховано за 2014, 2015, 2016 роки. Також, скаржник вказує, що зобов`язуючи орган Пенсійного фонду вчинити певні дії суд першої інстанції втрутився у його дискреційні повноваження. Крім того, відповідач не погоджується із стягненням з ньго на користь позивача судового збору.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 11.06.2013 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, після призначення такої пенсії ОСОБА_2 продовжував працювати.

Після дослянення 60-річного віку ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наслідком розгляду такого звернення органом Пенсійного фонду з 12.06.2024 переведено ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При переведенні на вищевказану пенсію враховано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки.

Не погодившись із врахуванням органу Пенсійного фонду показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по України за 2021, 2022, 2023 роки.

За наслідком розгляду вказаного звернення ГУ ПФУ в Одеській області надано відповідь (лист від 26.07.2024 №1500-0307-8/115463) у якій зазначено, що підстав для застосування середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки, немає.

Уважаючи своє право порушеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно із частиною другою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Згідно із пунктом 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка була чинна на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший, у зв`язку з чим показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно фактичних обставин справи, до моменту призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, вперше позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії в порівнянні із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років і пенсія за віком передбачені різними законами і за своєю природою є різними пенсіями.

Означене спростовує твердження скаржника про те, що в спірних правовідносинах має місце переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до частини третьої статті 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки у досліджуваній ситуації має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність враховування показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком), тобто 2021-2023 роки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегією суддів враховано правові висновки Верховного Суду, які викладено в постановах від 27.02.2020 у справі №513/298/17, від 04.02.2021 у справі №509/3080/16-а, від 27.11.2024 у справі № 560/11681/23.

Досліджувані судом касаційної інстанції правовідносини у таких справах є подібними по відношено до даних.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду стосовно задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

При цьому, не є юридично спроможними твердження суб`єкта владних повноважень стосовно заборони Законом України «Про загальнообов`язакове державне пенсійне страхування» стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судового збору, оскільки відшкодування позивачу у такий спосіб понесених судових витрат прямо відповідає положенням ст.139 КАС України, які є спеціальними в контексті спірного питання.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 27.03.2020 у справі №335/8983/17, адже вони не є релевантиним повідношенню до спірних правовідносин.

Зокрема, у справі №335/8983/17 досліджувалось питання відносно наявності у позивача, якому призначено пенсію за віком на пільгових умовах з урахуванням положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", права на призначення пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Між тим, у даній справі досліджувані правовідносини виникли щодо реалізації позивачем, якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", права на призначення іншого виду пенсії пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачу не призначалась пенсія за віком на пільгових умовах.

Зазначене виключає можливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.03.2020 у справі №335/8983/17, до даної справи, оскільки правовідносини у такій справі не є подібними, а судове рішення ухвалено за інших фактичних обставин, що в свою чергу не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та відповідну правову позицію у справі, що розглядається.

В контексті вказаного слід відмітити, що здійснюючи апеляційний перегляд справи колегією суддів, з урахуванням приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховано останні правові висновки Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє покликання скаржника на втручання суду першої інстанцій в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки обраний окружним адміністративним судом спосіб захисту порушеного права позивача відповідає загальному правому підходу до визначення дискреційних повноважень, сформульованому, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 200/17742/21, який зводиться до того, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі твердження не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 у справі №420/30741/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький