Справа № 523/19037/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 523/19037/24

Перша інстанція: суддя Кремер І.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області (далі УПП в Одеській області), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 3400 грн, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03 листопада 2024 року серії ЕНА №3405889.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 пояснює, що, 03.11.2024, приблизно о 23:05 год., він перебував за кермом автомобіля марки «Nissan Ariya», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 21 км. + 700 м траси М14, маючи посвідку на постійне проживання в Україні від 28.09.2023.

Покликаючись на абзац 5 пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 (далі Положення №340), позивач стверджує, що посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Водночас, на його думку, інспектор УПП в Одеській області, зупинивши його, протиправно інкримінував йому порушення абзацу 5 пункту 30 Положення №340 та застосував до нього адміністративне стягнення в сумі 3400 грн, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Аргументуючи таку позицію ОСОБА_1 покликаючись на наведений вище абзац 5 пункту 30 Положення №340, а також на підпункт 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (далі Постанова №184) стверджує, що посвідчення водія було дійсне до 27.11.2023 (60 днів з дня видачі посвідки на постійне проживання в Україні), а враховуючи продовження, на законодавчому рівні строку дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану на рік, строк заміни посвідчення припадає на 27.11.2024.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд скасував постанову УПП в Одеській області серії ЕНА №3405889 від 03.11.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3 400 грн, а провадження по адміністративній справі закрив на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо протиправності спірної постанови та зазначив, що абзацом 5 пунктом 30 Положення №340 передбачено, що посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну.

Оскільки позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні 28.09.2023, тому, на виконання вказаного вище Положення №340, позивач повинен був у строк до 27.11.2023 здійснити обмін посвідчення водія, яке йому було видано Республікою Білорусь.

Саме з 27.11.2023 закінчувався строк дії на території України посвідчення водія, виданого 03.10.2015 Республікою Білорусь, на підставі якого ОСОБА_1 мав право керувати транспортними засобами на території України.

У той же час, суд першої інстанції констатував, що, згідно підпункту 2 пункту 1 Постанови №184, строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

З 24.02.2022 та по теперішній час в Україні діє воєнний стан, а тому строк дії посвідчення водія, виданого Республікою Білорусь, що належить позивачу як особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, відповідно до приписів підпункту 2 пункту 1 Постанови №184, продовжується на один рік після закінчення його дії, тобто до 27.11.2024.

За таких обставин, на думку суду першої інстанції, на момент винесення спірної постанови, у діях ОСОБА_1 був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, УПП в Одеській області подало апеляційну скаргу.

У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що абзац 5 пункту 30 Положення №340 чітко передбачає обов`язок позивача здійснити обмін посвідчення водія іноземної держави протягом 60 днів з дати видачі документу на постійне проживання в Україні. Оскільки посвідка на постійне проживання в Україні видана 28.09.2023, обмін посвідчення водія іноземної держави мав відбутися не пізніше 27.11.2023. Тобто, станом на момент прийняття спірної постанови (03.11.2024), позивач не мав права керувати транспортним засобом з посвідченням водія іноземної держави, а тому притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП є правомірним.

Далі скаржник звертає увагу на те, що положення підпункту 2 пункту 1 Постанови №184, в частині продовження на один рік строку дії посвідчення водія іноземної держави, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Скаржник пояснює це тим, що у Положенні №340 та Постанові №184 міститься різне визначення понять обміну та заміни.

Так, обмін мається на увазі, що іноземне посвідчення водія обмінюється на посвідчення державного зразка України, а заміна посвідчення водія державного зразка України у якого закінчився термін дії, замінюється на таке ж саме, державного зразка, але з чинним строком дії.

І насамкінець, скаржник указує, навіть, якщо і застосувати положення підпункту 2 пункту 1 Постанови №184, в частині продовження на один рік строку дії посвідчення водія іноземної держави, то таке посвідчення має бути продовженим до 28.09.2024, а не до 27.11.2024, як указано судом першої інстанції.

Так, на думку апелянта, строк дії на території України посвідчення водія в період дії воєнного стану (протягом року), поглинає строк дійсності на території України 60 днів, визначений Положенням №340, який починається з моменту отримання позивачем документів на постійне проживання 28.09.2023.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про задоволення позову.

Сторони у справі не з`явилися для участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь. 28.09.2023 отримав посвідку на постійне проживання в Україні зі строком дії до 28.09.2033.

03.10.2015 ОСОБА_1 отримав посвідчення водія № НОМЕР_2 , виданого в Республіці Білорусь зі строком дії до 03.10.2025.

Відповідно до змісту спірної постанови, ОСОБА_1 03.11.2024, приблизно о 23:05 год., керував автомобілем марки «Nissan Ariya», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 21 км. + 700 м траси М14, маючи посвідку на постійне проживання в Україні від 28.09.2023.

При перевірці документів інспектором УПП в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_1 не здійснив обмін посвідчення водія протягом 60 днів, чим порушив абзац 5 пункту 30 Положення №340 та пункт 2.1а Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Інспектор УПП в Одеській області прийняв постанову серії ЕНА № 3405889 від 03.11.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнув до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За правилами частини 2 статті 126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія 03.10.2015, яке є дійсним до 03.10.2025. Дане посвідчення водія було видане Республікою Білорусь.

23.09.2023 позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні зі строком дії до 23.09.2033.

За правилами абзацу 5 пункту 30 Положення №340 посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну.

Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Отже, з урахуванням дати видачі посвідки на постійне проживання в Україні (28.09.2023), позивач зобов`язаний був у строк до 27.11.2023, що складає 60 днів, здійснити обмін посвідчення водія, яке йому було видано в Республіці Білорусь.

Разом з цим, 03.03.2022 була прийнята постанова Кабінету Міністрів України №184, яка регулює деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами у період воєнного стану.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 1 цієї Постанови №184, строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

З 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє і на даний час.

Оскільки закінчення 60-ти денного строку щодо обміну посвідчення водія іноземної держави, передбаченого абзацом 5 пункту 30 Положення №340, припадало на період дії воєнного стану (27.11.2023), відповідно до приписів підпункту 2 пункту 1 цієї Постанови №184, строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, продовжується на один рік після закінчення його дії, тобто до 27.11.2024.

Отже, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що, на момент винесення спірної постанови (03.11.2024), посвідчення водія ОСОБА_1 було чинним, а тому підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП у суб`єкта владних повноважень не було.

У доводах апеляційної скарги УПП в Одеській області указує на те, що строк дії на території України посвідчення водія іноземної держави в період дії воєнного стану (протягом року), поглинає строк його дійсності на території України 60 днів, визначений Положенням №340, який починається з моменту отримання позивачем документів на постійне проживання 28.09.2023.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком скаржника, оскільки конструкція припису підпункту 2 пункту 1 цієї Постанови №184 свідчить про те, що строк дії посвідчення, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні.

У межах даної справи строк дії посвідчення водія іноземної держави сплив 27.11.2023.

Тобто, мається на увазі, що строк дії посвідчення має бути продовженим на рік після закінчення його дії, який припав на період воєнного стану, а саме до 27.11.2024.

Ще одним доводом апеляції є те, що положення підпункту 2 пункту 1 Постанови №184, в частині продовження на один рік строку дії посвідчення водія іноземної держави, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає хибним таке твердження апелянта, оскільки зміст абзацу 5 пункту 30 Положення №340 та зміст підпункту 2 пункту 1 Постанови №184 свідчать про те, що мова в них йдеться про особу, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну. Та обставина, що у Положенні №340 йде мова про обмін посвідчення водія, а у Постанові №184 про його заміну не змінює застосування цих нормативно-правових актів до спірних правовідносин.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що абзац 5 пункту 30 Положення №340 має бути застосований разом з підпунктом 2 пункту 1 Постанови №184.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Розподіл судових витрат, з огляду на результат апеляційного оскарження, не передбачений.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. А. Шевчук