Справа № 380/8380/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/8380/24 пров. № А/857/34335/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л. Я., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 380/8380/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Братичак У.В. в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження; справа в суді апеляційної інстанції сформована у змішаній (електронній та паперовій) формі), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить визнати протиправним ненарахування та невиплату йому відповідачем передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.06.2023 по 31.12.2023 року та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 передбачену Постановою № 168 додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.06.2023 по 31.12.2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що у спірний період позивач залучався до виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачем умисно не надані суду докази виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить в задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову строкову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу відповідача від 08.10.2021 № 214.

Довідкою ВЧ НОМЕР_1 № 9424 від 09.05.2024 підтверджується, що позивач проходить службу у відповідача з 08.10.2021 до теперішнього часу, також відповідач повідомив про суми нарахованого йому грошового забезпечення за спірний період, а саме:

червень 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 30000,00 грн;

липень 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 30000,00 грн;

серпень 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 0,00 грн;

вересень 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 0,00 грн;

жовтень 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 15096,78 грн;

листопад 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 6000,00 грн;

грудень 2023 року сума грошового забезпечення 420,00 грн, сума нарахованої додаткової винагороди 28400,00 грн;

січень 2024 року сума грошового забезпечення 420,00грн, сума нарахованої додаткової винагороди 30000,00 грн.

Пунктом 1 наказу відповідача від 15.07.2023 № 1297 та додатком 1 до нього підтверджується нарахування та виплата особовому складу, у т.ч. позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань з 01.06.2023 по 30.06.2023.

Пунктом 570 наказу відповідача від 17.10.2023 № 1954 та додатком 570 до нього підтверджується нарахування та виплата особовому складу, у т.ч. позивачу додаткової винагороди в розмірі 6000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.07.2023 по 31.07.2023.

Пунктом 568 наказу відповідача від 17.10.2023 № 1954 та додатком 568 до нього підтверджується нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди в розмірі 6000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.08.2023 по 02.08.2023 та з 18.08.2023 по 31.08.2023.

Пунктом 479 наказу відповідача від 17.10.2023 № 1954 та додатком 479 до нього підтверджується нарахування та виплата особовому складу, у т.ч. позивачу додаткової винагороди в розмірі 6000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.09.2023 по 30.09.2023.

Пунктом 310 наказу відповідача від 20.11.2023 № 2162 та додатком 310 до нього підтверджується нарахування та виплата особовому складу, у т.ч. позивачу додаткової винагороди в розмірі 6000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.10.2023 по 31.10.2023.

Пунктом 582 наказу відповідача від 21.12.2023 № 2368 та додатком 582 до нього підтверджується нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди в розмірі 6000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.11.2023 по 02.11.2023.

Пунктом 40 наказу відповідача від 21.12.2023 № 2368 та додатком 40 до нього підтверджується нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань з 03.11.2023 по 30.11.2023.

Пунктом 343 наказу відповідача від 22.01.2024 № 146 та додатком 343 до нього підтверджується нарахування та виплата особовому складу особовому складу, у т.ч. позивачу додаткової винагороди в розмірі в розмірі 30000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань з 01.12.2023 по 31.12.2023.

Вказані вище відомості також підтверджуються рапортами командира 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 : від 03.07.2023, від 07.10.2023, від 09.12.2023, від 08.01.2024.

Позивач, вважаючи, що йому протиправно не було виплачено додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.06.2023 по 31.12.2023, звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не було порушено права позивача в частині виплати додаткової грошової винагороди, а позивачем протилежного не доведено, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої винагороди на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок згідно з частиною третьою статті 1 Закону № 2232-XII включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Початком проходження військової служби згідно з частиною першою статті 24 Закону № 2232-XII вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу, 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних, 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Закінченням проходження військової служби відповідно до абзацу першого частини третьої вказаної статті Закону вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2232-XII здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулює Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 12 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У статті 2 Закону України № 2011-XII акцентовано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

За приписами абзацу першого статті 9 Закону № 2011-XII Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) згідно зі статтею 19 Закону № 2011-XII можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, відповідно до статті 23 Закону № 2011-XII здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України виніс Постанову № 168, редакція якої протягом спірного періоду неодноразово змінювалася.

Пунктом першим вказаної Постанови установлено на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

На виконання статті 9 Закону України № 2011-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Міністерство оборони України видало наказ від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким затвердило Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який для спірних правовідносин діє в редакції станом на 31.01.2023 та 29.09.2023. (наступні Зміни внесені 31.03.2023 шляхом доповнення Порядку № 260 розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», що для спірного періоду не застосовується).

Згідно з пунктами 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу XXXIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Наказом Міністерства оборони України від 26 вересня 2023 року № 566 внесено зміни до Порядку № 260, зокрема абзацом двадцять сьомим пункту 2 розділу XXXIV встановлено, що додаткова винагорода виплачується, також в розмірі 6000 гривень - військовослужбовцям строкової військової служби в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби.

Положення абзацу 27 застосовуються з 01 червня 2023 року, тобто мають зворотну дію в часі.

Отже, після набрання чинності відповідними змінами, в жовтні місяці військовослужбовці строкової служби почали отримувати додаткову винагороду розміром 6000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, зокрема, за минулі місяці (з 01 червня 2023 року), незалежно від включення до бойових наказів (розпоряджень).

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд першої інстанції вірно зазначив, що виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 здійснюються за попередній місяць, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів. При цьому, у випадку зі змінами, внесеними згідно з пунктом 4 Наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023, виплата такої додаткової винагороди військовослужбовцям строкової служби у жовтні 2023 року здійснювалася також і за попередні місяці, починаючи з червня 2023 року.

Пропорційність виплати додаткової винагороди означає, що за дні, в яких військовослужбовець безпосередньо не проходив військову службу або ж не був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань, така буде виплачена у відповідній частині.

Згідно з абзацом 32 пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі. Тобто за місяці, коли військовослужбовець має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн та в розмірі 6000 грн, йому має бути виплачено за відповідний місяць саме 30000 грн.

Довідка щодо виплати позивачу грошового забезпечення № 9424 від 09.05.2024 за спірний період, а також надані відповідачем накази, додатки до них та рапортів переконливо свідчать, що ОСОБА_1 була нарахована та виплачена додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 за червень 2023 року у липні 2023 року - 30000,00 грн, за грудень 2023 року у січні 2024 року - 30000,00 грн у розрахунку 30000,00 грн пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань з 01.06.2023 по 30.06.2023, а також з 01.12.2023 по 31.12.2023 відповідно.

За листопад 2023 року у грудні 2023 року позивачу було виплачено 28400,00 грн додаткової винагороди. Зокрема, 400,00 грн згідно з пунктом 582 наказу відповідача від 21.12.2023 №2368 та додатком 582 до нього у розрахунку 6000,00 грн на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.11.2023 по 02.11.2023. Крім того, 28000,00 грн згідно з пунктом 40 наказу відповідача від 21.12.2023 № 2368 та додатком 40 до нього у розрахунку 30000,00 грн на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань з 03.11.2023 по 30.11.2023.

За жовтень 2023 року у листопаді 2023 року позивачу було виплачено 6000,00 грн пропорційно часу проходження служби з 01.10.2023 по 31.10.2023.

У жовтні 2023 року в довідці № 9424 від 09.05.2024 відображені відомості про виплачену позивачу суму додаткової винагороди в загальній сумі 15096,78 грн, серед яких:

6000,00 грн за вересень 2023 року у розрахунку 6000,00 грн пропорційно часу проходження служби з 01.09.2023 по 30.09.2023;

6000,00 грн за липень 2023 року у розрахунку 6000,00 грн пропорційно часу проходження служби з 01.07.2023 по 31.07.2023;

3096,78 грн за серпень 2023 року у розрахунку 6000,00 грн пропорційно часу проходження служби з 01.08.2023 по 02.08.2023 та з 18.08.2023 по 31.08.2023.

Встановлені вище обставини підтверджуються вказаними вище наказами відповідача від 15.07.2023 № 1297, від 17.10.2023 № 1954, від 20.11.2023 № 2162, від 21.12.2023 № 2368, від 22.01.2024 № 146 та рапортами командира 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 від 03.07.2023, від 07.10.2023, від 09.12.2023, від 08.01.2024.

Наведене підтверджує, що позивач отримав грошове забезпечення за період з 01.06.2023 по 31.12.2023 у підвищеному розмірі та не спростував періоду (кількість днів), за який його отримав. При цьому відсутні належні, достовірні та допустимі докази перебування позивача у районах ведення воєнних (бойових) дій та участі у вказаних вище заходах більшу кількість днів, у спірному періоді, аніж фактично оплачено, що передбачає нарахування додаткової спірної виплати у підвищеному розмірі.

В матеріалах справи відсутні відомості про бойові накази (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь позивача у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, які би підтвердили неналежне обчислення кількості днів, відпрацьованих позивачем для виконання безпосередніх бойових дій чи заходів з безпосередньої відсічі і стримуванні збройної агресії в період перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій, з якими чинне законодавство передбачало виплату доплати у підвищеному розмірі.

Допустимі докази неналежного виконання командуванням службових обов`язків щодо складання первинних документів про фактичне виконаних позивачем завдань, у т.ч. фактичне виконання позивачем саме бойових завдань у липні, серпні, вересні, жовтні 2023 року, а також за 2 дні листопада 2023 року, відсутні. Посилання позивача на порушення його прав відповідачем не підтверджені. Належних і достовірних доказів неналежного виконання посадовою особою відповідача службових обов`язків щодо обліку несення служби позивачем у заявлений спірний період суду не надано.

Доказів безпосереднього виконання бойових наказів, за які позивачу не виплачене підвищене грошове забезпечення у спірному періоді, не надано. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підтвердження порушення відповідачем заявлених прав позивача.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар