Справа № 260/7867/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/7867/24 пров. № А/857/5530/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у перерахунку пенсії № 20 від 07 листопада 2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати йому до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби (органах доходів і зборів, органах державної фіскальної служби) з 28 червня 1993 року по 25 листопада 1996 року, з 26 листопада 1996 року по 04 березня 1998 року, з 05 березня 1998 року по 18 серпня 2003 року, з 19 серпня 2003 року по 15 березня 2012 року, з 16 березня 2012 року по 22 липня 2013 року, з 23 липня 2013 року по 29 липня 2015 року, з 30 липня 2015 року по 01 травня 2016 року та в Закарпатській обласній плановій комісії з 17 листопада 1981 року по 25 листопада 1986 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії за Законом України «Про державну службу» з 01 листопада 2024 року з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням ДПС у Закарпатській області № 109/07-16-10-02-14 від 18 жовтня 2024 року, № 107/07-16-10-02-14 від 18 жовтня 2024 року, № 108/07-16-10-02-14 від 18 жовтня 2024 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV). Вказує, що 01 листопала 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ), як державному службовцю, який має стаж державної служби понад 20 років. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області рішенням від 07 листопада 2024 року відмовило йому у переведенні на вищевказаний вид пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Вважає таке рішення протиправним, таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 вересня 2024 року № 82. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 01 листопада 2024 року зарахувавши до стажу роботи на державній службі період роботи ОСОБА_1 : з 28 червня 1993 року по 25 листопада 1996 року; з 26 листопада 1996 року по 04 березня 1998 року; з 05 березня 1998 року по 18 серпня 2003 року; з 19 серпня 2003 року по 15 березня 2012 року; з 16 березня 2012 року по 22 липня 2013 року; з 23 липня 2013 року по 29 липня 2015 року; з 30 липня 2015 року по 01 травня 2016 року та в Закарпатській обласній плановій комісії з 17 листопада 1981 року по 25 листопада 1986 року, з урахуванням довідок Головного управління ДПС у Закарпатській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18 жовтня 2024 року № 109/07-16-10-02-14, № 107/07- 16-10-02-14, № 108/07-16-10-02-14.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у спірних періодах позивач займав посаду державної служби в органі державної податкової служби та був державним службовцем відповідно до Закону України № 3723-ХІІ. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів державної податкової служби. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не враховано до стажу роботи на державній службі періоди роботи позивача в органах державної податкової служби (органах доходів і зборів, органах державної фіскальної служби), а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. З урахуванням протиправності спірного рішення про відмову в призначенні пенсії , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язане призначити позивачу пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VII, з урахуванням з урахуванням довідок Головного управління ДПС у Закарпатській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18 жовтня 2024 року № 109/07-16-10-02-14, № 107/07- 16-10-02-14, № 108/07-16-10-02-14 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з дати звернення із відповідною заявою, тобто з 01 листопада 2024 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що згідно із нормами Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, а не ранги державних службовців, посади посадових осіб контролюючих органів не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, тому позивач не має права на перехід на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказує, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснювало розгляд заяви позивача за принципом екстериторіальності, тому відсутні підстави для зобов`язання його вчиняти дії щодо призначення пенсії.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що у спірних періодах займав посаду державної служби в органі державної податкової служби та був державним службовцем відповідно до Закону України № 3723-ХІІ, тому наявні підстави для призначення йому пенсії державного службовця за віком.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 березня 2003 року № 1058-IV та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

01 листопада 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Закарпатській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, надавши документи, в тому числі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця 18 жовтня 2024 року № 109/07-16-10-02-14, № 107/07- 16-10-02-14, № 108/07-16-10-02-14, трудову книжку (а.с. 20).

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01 квтіня 2021року органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 07 листопада 2024 року № 20 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII за відсутності необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Також зазначено з 01 травня 2016 року набрав чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та порядок призначення таких пенсій затверджений ПКМУ № 622 від 14 червня 2016 року. Згідно вищезазначеної постанови, право на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» мають особи, які на день набрання чинності Законом: - мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, - займали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України (а.с. 21).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон № 889-VIII набрав чинності 01 травня 2016 року, одночасно втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ), що передбачав особливості пенсійного забезпечення державних службовців.

Разом з тим, пп. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено переживаючу дію статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, тобто законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у особи є право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII визначають, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року (день набрання чинності Законом № 889-VIII) певного стажу державної служби (10 років для осіб, що станом на цю дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 20 від 07 листопада 2024 року, яким позивачу відмовлено в переході на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, слідує, що причиною відмови є відсутність стажу державної служби через незарахування періоду роботи позивача до державної служби. Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не зараховано до стажу державної служби період роботи позивача в органах державної податкової служби з 28 червня 1993 року по 25 листопада 1996 року; з 26 листопада 1996 року по 04 березня 1998 року; з 05 березня 1998 року по 18 серпня 2003 року; з 19 серпня 2003 року по 15 березня 2012 року; з 16 березня 2012 року по 22 липня 2013 року; з 23 липня 2013 року по 29 липня 2015 року; з 30 липня 2015 року по 01 травня 2016 року та період роботи в Закарпатській обласній плановій комісії з 17 листопада 1981 року по 25 листопада 1986 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач на час звернення до відповідача зі заявою щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII мав достатній стаж державної служби (понад 20 років станом на 01 травня 2016 року) з огляду на таке.

Згідно з відомостями трудової книжки позивача від 20 листопада 1981 року серії НОМЕР_1 , судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач працював:

з 17 листопада 1981 року по 25 листопада 1986 року в Закарпатській обласній плановій комісії; з 28 червня 1993 року по 25 листопада 1996 року - Державна податкова інспекція м. Ужгород; з 26 листопада 1996 року по 04 березня 1998 року - Державна податкова адміністрація у Закарпатській області; з 05 березня 1998 року по 18 серпня 2003 року - Державна податкова інспекція м. Ужгород; з 19 серпня 2003 року по 15 березня 2012 року - Державна податкова адміністрація у Закарпатській області; з 16 березня 2012 року по 22 липня 2013 року - Державна податкова служба Закарпатської області; з 23 липня 2013 року по 29 липня 2015 року - Головне управління Міндоходів у Закарпатській області; з 30 липня 2015 року по 01 травня 2016 року - Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області; з 03 вересня 2019 по 20 грудня 2020 року - Головне управління ДПС у Закарпатській області; - з 21 грудня 2020 року по 14 серпня 2024 року - Головне управління ДПС у Закарпатській області (відокремлений підрозділ ДПС України) (а.с. 34-56).

Вказане також підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Закарпатській області № 37/07-11-11-00-20 від 23 жовтня 2024 року (а.с.26).

У спірний період проходження позивачем публічної служби в органах державної податкової служби діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283).

Пункт 2 Порядку № 283 визначав, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Порядок № 283 втратив чинність з 01 травня 2016 року у зв`язку із набранням чинності Постановою КМУ № 229 від 25 березня 2016 року, якою визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби на підставі Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ від 25 березня 2016 року № 229 (далі Порядок № 229, чинний з 01 травня 2016 року) до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-XII від 04 грудня 1990 року (далі - Закон № 509-XII), а з 12 серпня 2012 року Податковий кодекс України (далі ПК України).

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 539/1855/17.

Крім того, частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Податковим кодексом України від 12 серпня 2012 року.

Отже, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (01 листопада 2024 року), у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, п.п. 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, а саме: позивач досягнув 62 річного віку, набув більше 31 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01 травня 2016 року становив понад 20 років.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області в переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправною, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 20 від 07 листопада 2024 року є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 01 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 01 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 01 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідачем також не враховано, що позивач сплачував, перебуваючи на державній податковій службі, у відповідних періодах страхові внески як державний службовець відповідно до статті 4 пункту 5 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 8 частини 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Статтею 45 частиною 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, а тому і перерахунок слід здійснити з дня подання заяви.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом першої інстанції протиправно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію позивачу, колегія суддів зауважує, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію позивачу. Натомість, зазначення в абзаці третьому резолютивної частини рішення Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області є опискою, яку може бути виправлено судом, який постановив судове рішення, у порядку статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з 01 листопада 2024 року зарахувавши до стажу роботи на державній службі період роботи ОСОБА_1 : з 28 червня 1993 року по 25 листопада 1996 року; з 26 листопада 1996 року по 04 березня 1998 року; з 05 березня 1998 року по 18 серпня 2003 року; з 19 серпня 2003 року по 15 березня 2012 року; з 16 березня 2012 року по 22 липня 2013 року; з 23 липня 2013 року по 29 липня 2015 року; з 30 липня 2015 року по 01 травня 2016 року та в Закарпатській обласній плановій комісії з 17 листопада 1981 року по 25 листопада 1986 року, з урахуванням довідок Головного управління ДПС у Закарпатській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18 жовтня 2024 року № 109/07-16-10-02-14, № 107/07- 16-10-02-14, № 108/07-16-10-02-14.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі № 260/7867/24 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами заяви надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін