Справа № 420/17901/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/17901/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 28.08.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення та моральної шкоди, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду 07 червня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, відповідно до якої позивач просить:

- стягнути з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 45-А; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року у розмірі 37 863 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 28 копійок;

- стягнути з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 45-А; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування заподіяної моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч.5 ст.262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року у справі №420/80/22 частково сканованим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 зобов`язано Державне агентство меліорації та рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби підкатегорії «В1» категорії «В» з 04 грудня 2021 року.

Позивач зазначає, що обов`язок з виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22, зокрема, в частині поновлення його на посаді державної служби підкатегорії «В1» категорії «В» з 04 грудня 2021 року, у Держрибагентства виник 22 грудня 2023 року.

Але позивач зазначає, що незважаючи на ухвалення 22 грудня 2023 року П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №420/80/22, виконано Держрибагентством рішення суду в частині поновлення його на посаді лише 08 травня 2024 року шляхом видання наказу від 08 травня 2024 року №101-О «Про поновлення ОСОБА_1 ».

Таким чином, позивач вважає, що він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП України виникає за період з 23 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року, який містить 98 (дев`яносто вісім) робочих днів.

Позивач зазначає, що розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з установленого посадового окладу шляхом множення на кількість місяців розрахункового періоду (2 місяці): 8500x2 = 17 000 гривень та для цілей визначення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відповідно до Порядку №100, середньоденна заробітна плата є часткою розміру двох установлених посадових окладів та кількості робочих днів у жовтні-листопаді 2023 року: 17000:44=386,36 гривень.

Таким чином, позивач вважає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі обчислюється множенням середньоденної заробітної плати у розмірі 386,36 гривень на 98 робочих днів періоду затримки виконання рішення суду: 386,36х98=37 863,28 гривень.

Також позивач вважає, що він має право на стягнення відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року у справі №757/8304/22.

Позивач зазначає, що завдання йому відповідачем моральної шкоди обумовлене його протиправною бездіяльністю, яка полягає у затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі.

На думку позивача, після ухвалення 22 грудня 2023 року судом вищезазначеної постанови, яка того ж дня набрала законної сили, він мав усі законні сподівання на поновлення на посаді. Однак замість невідкладного відновлення його права на працю відповідач безпідставно зволікав 98 днів у винесенні наказу про поновлення його на роботі, що призвело до душевних страждань, які заважають йому вести нормальний повноцінний спосіб життя, систематично викликають пригнічений психологічний стан, не дають можливості зосередитися, сконцентруватися на будь-якій справі, яка потребує розумових та інтелектуальних зусиль. Наслідком таких страждань є втрата нормальних життєвих та ділових зв`язків, що проявляється у складнощах в спілкуванні, непорозуміннях з близькими людьми, в заведенні нових знайомств та дружніх відносин. Отже, для організації свого життя позивач вимушений докладати додаткові зусилля.

Враховуючи системний характер порушень його трудових прав та явно невиправдано надмірну тривалість затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, розумним та справедливим розміром відшкодування завданої неправомірною поведінкою відповідача моральної шкоди є 2000,00 гривень.

До суду 27 червня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивач не вчиняв жодних дій, що вказують на його бажання поновитися на посаді, позивачем не надано доказів, що останній звертався до Держрибагентства із заявою про поновлення на посаді на підставі рішення суду.

Щодо вимоги позивача про стягнення відшкодування заподіяної моральної шкоди, представник відповідача зазначає, що покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Однак представник відповідача звертає увагу, що позивач крім своїх припущень та зазначення особистої суб`єктивної думки, не надав жодних доказів, а саме відсутні будь-які письмові докази, висновки експертів, медичні довідки, медичний висновок та будь-які інші документи, що підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

У свою чергу позивач надав відповідь на відзив (вхід. №ЕС/26492/24 від 28.06.2024 року), відповідно до якої наполягав на задоволенні позовних вимог.

До суду 25 липня 2024 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що 13.07.2024 року Держрибагентство нарахувало та виплатило ОСОБА_1 середній заробіток при затримці виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 за період з по 08.05.2024 року у розмірі 60 315, 60 (шістдесят тисяч триста п`ятнадцять гривень шістдесят копійок), з яких 10 856,81 грн. - ПДФО, 904, 73 грн. - військовий збір, що підтверджується платіжними інструкціями №381, № 379, № 380 від 13.07.2024 року.

Ухвалою суду від 28.08.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (, місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45-а) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення та моральної шкоди, - задоволено частково. Стягнуто з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 45-А; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування заподіяної моральної шкоди 1 000 грн. (одна тисяча 00 копійок). В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі №420/17901/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення та ухвалити у цій частині нове рішення,яким стягнути з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 45-А; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року у розмірі 4 494, 71 грн. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

25.10.2024 року (вхід.№46703/24) на адресу суду апеляційної інстанції від представника Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм Талан Олега Петровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції у справі №420/17901/24 залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року по справі №420/80/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства меліорації та рибного господарства України №125-ТО від 03 грудня 2021 року Про звільнення ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби підкатегорії В1 категорії В з 04 грудня 2021 року.

Стягнуто з Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126 569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Стягнуто з Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33 286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Зобов`язано Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно.

Стягнуто з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року апеляційні скарги Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області задоволено частково.

Скасовано абзаци 3-6 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року.

Викладено вказані абзаци 3 - 6 наступним чином:

Зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби підкатегорії В1 категорії В з 04 грудня 2021 року.

Стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 грудня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно у розмірі 126 569,53 грн. (сто двадцять шість тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 53 копійки), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно у розмірі 33 286,35 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят шість гривень 35 копійок), з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 17 червня 2021 року по 03 грудня 2021 року включно.

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року - залишено без змін.

Вказані судові рішення набрали законної сили 22.12.2023 року.

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року по справі №420/80/22 Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм видало наказ від 08 травня 2024 року № 101-О «Про поновлення ОСОБА_1 », відповідно до якого скасовано наказ Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 03 грудня 2021 року №125-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу правового забезпечення діяльності Управління правового забезпечення Державного агентства меліорації та рибного господарства України з 04 грудня 2021 року.

Суду надано відповідачем довідка №3-93-9/3913-24 від 26.06.2024 року розрахунку відповідно до рішення суду по справі від 22.12.2023 року №420/80/22 на користь ОСОБА_1 сум 33 286,35 грн. та 126 596,53 грн. із утриманням обов`язкових платежів, які сплачені 18.06.2024 року.

Також, суд встановив, що відповідачем нараховано позивачу середній заробіток за затримку виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року по справі №420/80/22 за період з 23.08.2023 року по 08.05.2024 року в розмірі 60 315,60 грн. та відповідно до платіжної інструкції №381 від 12 липня 2024 року, суд встановив, що позивачу нараховано 48 554,06 грн., призначення платежу: зарахування на платіжні картки заробітної плати ОСОБА_1 за пер. з 23.08.2023 року по 08.05.2024 року, нарах. у липні 2024 р. та сплачено з заробітної плати ОСОБА_1 10 859,81 грн. ПДФО, 904,73 грн. військовий збір, що підтверджується платіжними інструкціями №379, №380 від 12.07.2024 року.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями ст.236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення такого працівника на роботі.

Колегія суддів звертає увагу, що норми законодавства України, зокрема КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Отже, з наведених підстав відхиляються доводи представника відповідача, що позивач не вчиняв жодних дій, що вказують на його бажання поновитися на посаді, та позивачем не надано доказів, що останній звертався до Держрибагентства із заявою про поновлення на посаді на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року по справі №420/80/22 Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм видало наказ від 08 травня 2024 року №101-О «Про поновлення ОСОБА_1 », відповідно до якого скасовано наказ Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 03 грудня 2021 року №125-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу правового забезпечення діяльності Управління правового забезпечення Державного агентства меліорації та рибного господарства України з 04 грудня 2021 року. Встановлено ОСОБА_1 посадовий оклад відповідно до штатного розпису 8500 грн.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем було допущено затримка виконання рішення суду в частині поновлення робітника, яке відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року по справі №420/80/22 в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню.

Також, матеріалами справи підтверджено, що рішення суду по справі №420/80/22 набрало законної сили 22.12.2023 року.

Таким чином, відповідачем допущено затримку виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді з 23.12.2023 року по 07.05.2024 року 97 робочих днів.

08 травня 2024 року не повинно бути враховано у дні затримки, оскільки у цей день вже усунуто порушено.

У позовній заяві позивач наводить розрахунок середнього заробітку: 8500 грн. (посадовий оклад позивача) х2 (місяці)=17 000 грн.: 44 (робочі днів) =386,36 грн. (середньоденна заробітна плата).

386,36 грн. (середньоденна заробітна плата)х 98 (робочих днів затримки)= 37 863,28 грн.

Позивач в позові просить стягнути середній заробіток за затримку виконання рішення в сумі 37 863,28 грн.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт вже просить стягнути з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року у розмірі 4 494, 71 грн.

Тобто, на думку апелянта, середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року підлягає стягненню в значно меншому розмірі ніж, було заявлено у позові.

Положеннями п.2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок №100) визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзаців 3-5 п.4 розділу III Порядку №100 якщо розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Враховуючи вищенаведені положення Порядку №100 колегія суддів зазначає, що розрахунки позивача середнього заробітку за затримку виконання рішення суду є правильними, окрім врахування до дня затримки 08 травня 2024 року.

Суд встановив, що відповідач виплатив позивачу середній заробіток за затримку виконання рішення суду.

Так, відповідачем нараховано позивачу середній заробіток за затримку виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року по справі №420/80/22 за період з 23.08.2023 року по 08.05.2024 року в розмірі 60 315,60 грн. та відповідно до платіжної інструкції №381 від 12 липня 2024 року, колегія суддів встановила, що позивачу нараховано 48 554,06 грн., призначення платежу: зарахування на платіжні картки заробітної плати ОСОБА_1 за період з 23.08.2023 року по 08.05.2024 року, нарах. у липні 2024 р. та сплачено з заробітної плати ОСОБА_1 10 859,81 грн. ПДФО, 904,73 грн. військовий збір, що підтверджується платіжними інструкціями №379, №380 від 12.07.2024 року.

Отже, на підставі наданих доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем усунуто допущене порушення ст.236 КЗпП України та виплачено позивачу середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Стосовно виплаченої суми, колегія суддів наголошує, що позивачу виплачено за затримку виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року по справі №420/80/22 за період з 23.08.2023 року по 08.05.2024 року - 60 315, 60 грн., тобто більше ніж він заявляв у позовній заяві.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач виплатив середній заробіток за затримку виконання рішення у позасудовому порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі №420/80/22 про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року у розмірі 37 863 гривні 28 копійок (4494,71 грн. розмір стягнення, вказаний в апеляційній скарзі), є безпідставними та не належать задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, судом першої інстанції вірно враховано, що позивач вже вчетверте був незаконно звільнений (незаконні звільнення доведено судовими рішеннями в адміністративних справах №815/4849/17, №420/1484/19 та №420/367/20, № 420/80/22), та дійсно була допущена затримка у виконанні рішення суду, тому дійсно позивач поніс моральні страждання з приводу порушення його прав, зокрема права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України, та справедливою сумою грошової компенсації у розмірі 1000 грн, з урахуванням того, що відповідачем самостійно усунуто порушення права позивача та виплачено середній заробіток за затримку виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в цій частині сторонами не оскаржуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька