Справа № 420/7076/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/7076/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Андріяненко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Одеської обласної прокуратури, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02.07.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Виконувача обов`язків прокурора Одеської області №1794к від 09.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 в Одеській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області;

- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.09.2020 по день поновлення на роботі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 6 від 02 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків прокурора Одеської області №1794к від 09 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 в Одеській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області; стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2020 року по 19.11.2020 року у розмірі 70 064 (сімдесят тисяч шістдесят чотири) грн 50 коп.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року змінено, зазначивши в абзаці четвертому його резолютивної частини, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з 10 вересня 2020 року. Викладено абзац п`ятий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в наступній редакції: «Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70 064,50 грн. (сімдесят тисяч шістдесят чотири гривні 50 копійок)». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2024, касаційні скарги Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 420/7076/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що суди, надаючи оцінку спірному рішенню комісії, мали установити, з яких саме джерел комісією отримано інформацію щодо доходів прокурора та його сім`ї, та чи відображає вказана інформація повноту джерел їх отримання, чи надано оцінку всім наявним матеріалам комісією, в тому числі поданим поясненням позивача та наданим документам. За висновками Верховного Суду, рішення судів попередніх інстанцій в частині висновків необґрунтованості оскаржуваного рішення комісії не містить мотивів, які б ґрунтувалися на дослідженні доказів, які надавалися позивачем на спростування висновків комісії. З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що суди повинні під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, дослідити пояснення позивача та надані ним документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо фактів, встановлених цією комісією під час проведення співбесіди, та з`ясувати, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року в позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 6 від 02.07.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків прокурора Одеської області №1794к від 09.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в Прокуратурі Одеської області на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області, з 10.09.2020 року. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач успішно пройшов перші два етапи атестації, уз в`язку з чим його було допущено до проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. За наслідками проведеної співбесіди десятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення від 02.07.2020 №6, яким встановлено наявність обґрунтованих сумнівів щодо компетентності, відповідності вимогам професійної етики та доброчесності позивача. На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно не враховано, що рішення кадрової комісії стосовно позивача містить мотиви його прийняття, висновки, зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації, наданих позивачем пояснень, при цьому у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо невідповідності прокурора критеріям, прокурору надається можливість довести протилежне до прийняття остаточного рішення за результатами атестації.

Апелянт вважає, що кадрова комісія не зобов`язана юридично довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а уповноважена лише вказати на чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією рішення, при цьому відсутність у суду можливості перевірити ці обставини у зв`язку з об`єктивними причинами наприклад, таємність обговорення членами кадрових комісій отриманої інформації, жодним чином автоматично не означає, що рішення кадрової комісії є необґрунтованими та протиправними. Щодо обґрунтованості рішення кадрової комісії апелянт зазначає, що при прийнятті рішення кадрова комісія досліджувала матеріали атестації, при цьому процес атестації зафіксовано за допомогою технічних засобів відеозапису. Крім того, апелянт наголошує, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посад, при цьому висновки суду першої інстанції суперечать актуальним висновкам Верховного Суду.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Одеська обласна прокуратура звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі матеріалів особової справи, запитальника та отриманих пояснень прокурора, комісія з`ясувала обставини, які свідчать про професійну некомпетентність та невідповідність прокурора вимогам доброчесності. Зокрема, кадровою комісією досліджені факти порушення позивачем правил прокурорської етики та поведінки прокурора, а саме, порушення встановленого порядку електронного декларування (не повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, заниженні вартості майна), походження коштів при набутті права на майно близькими родичами, у зв`язку з чим прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації. Апелянт зазначає, що саме до повноважень кадрових комісій входить дослідження матеріалів, обговорення результатів атестації прокурора та прийняття рішень про успішне чи неуспішне її проходження, що в свою чергу і є дискреційними повноваженнями кадрових комісій. При цьому, на думку апелянта, безпідставними є висновки суду про те, що спірне рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки рішення містить мотиви його прийняття, висновки, зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації та наданих позивачем пояснень.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з липня 2009 року, працює в органах прокуратури України.

Наказом прокурора Одеської області №997к від 03.06.2020 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області.

У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України 19 вересня 2019 року Закону України №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (набрав чинності 25 вересня 2019 року), яким передбачено створення нової системи органів прокуратури, - позивачем 07 жовтня 2019 року було подано заяву встановленого зразка про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивачем успішно були пройдені перші два етапи атестації прокурорів регіональних прокуратур та допущено до третього етапу атестації у формі співбесіди.

За результатами співбесіди, проведеної 02.07.2020 року, Десятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №6 від 02.07.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Зокрема, у рішенні кадрової комісії зазначено, що під час проведення співбесіди Комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області ОСОБА_1 вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності. На підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі особової справи, запитальника та відповідей на нього, а також пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо його компетентності, відповідності вимогам професійної етики та доброчесності.

Зазначений висновок обґрунтовано наступними обставинами:

- у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо законності джерел походження майна, яке використовується прокурором та його близькими особами; щодо невідповідності способу (рівня) життя прокурора та членів його сім`ї (близьких родичів) задекларованим доходам; щодо порушення здійснення фінансового контролю (зокрема, у декларації за 2016 рік вказав, що отримав дохід від відчуження квартири у розмірі 149 991 грн., однак повідомлення про суттєві зміни майнового стану не подав); незнання законодавства у сфері запобігання корупції (помилково вказав дату набуття права користування автомобілем Порше Каєнн);

- ОСОБА_1 декларує про його проживання у квартирі бабусі, яка є пенсіонеркою понад 15 років, у той час, як отримана ним службова квартира під час роботи в органах прокуратури, була приватизована та продана;

- у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо щирості та правдивості відомостей, наданих ОСОБА_1 (заниження вартості проданої ним квартири, об`єктивних обставин щодо придбання в 2016 році автомобіля Лексус його бабусею, 1944 року народження). Будь-яких документальних підтверджень ОСОБА_1 не надав.

09 вересня 2020 року виконувачем обов`язків прокурора Одеської області прийнято наказ №1794к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу організації представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 09 вересня 2020 року. В якості підстави звільнення у наказі зазначено рішення Десятої кадрової комісії №6 від 02.07.2020.

Після набрання законної сили постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021, Одеською обласною прокуратурою був виплачений позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.09.2020 по 19.11.2020 у розмірі 70064,50 грн. Дана обставина визнана усіма сторонами, зазначена в усних поясненнях, суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання, а відтак вона, відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, вважається встановленою та не підлягає доказуванню.

Не погоджуючись із рішенням про неуспішне проходження атестації та наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про неуспішне проходження атестації не є достатньою мірою обґрунтованим, у ньому зазначені лише загальні причини та обставини його прийняття, але відсутні мотиви з посиланням на відповідні докази, які створили підстави для негативних висновків, при цьому позивачем надані до суду докази, які спростовують сумніви Комісії щодо відповідності позивача вимогам доброчесності, зокрема, в частині відповідності витрат прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ (далі Закон № 1697-VІІ).

Статтею 4 Закону № 1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 16 Закону №1697-VII визначені гарантії незалежності прокурора, які забезпечуються, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади.

Відповідно до ч.3 ст. 16 Закону №1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VІІ прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону №1697-VII були внесені зміни.

Згідно з пунктами 11 та 12 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Відповідно до пункту 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX атестація прокурорів включає, зокрема, етап проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно з пунктом 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII за умови, зокрема, прийняття рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

На виконання вимог Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора № 221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

Пунктами 8-11 розділу IV Порядку № 221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку №221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Порядок роботи кадрових комісій, затверджений наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 (далі - Порядок №233, у редакції, чинній на час виникнення правовідносин).

Пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Як встановлено судом, спірні у межах даної справи правовідносини, зводяться до питання правомірності прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження позивачем атестації у зв`язку із невідповідністю прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності та прийняття на підставі цього наказу про звільнення.

У контексті доводів апеляційних скарг щодо дискреційності повноважень кадрової комісії щодо встановлення обґрунтованих сумнівів щодо компетентності, відповідності вимогам професійної етики та доброчесності, а також прийняття рішення про неуспішне проходження атестації, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово надавав оцінку та висловлював правову позицію щодо дискреційних повноважень кадрових комісій (в рамках атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди). У постановах від 21.10.2021 у справі №640/154/20, від 02.11.2021 у справах №120/3794/20-а та №640/1598/20, від 04.11.2021 у справі №640/537/20, від 02.12.2021 у справі №640/25187/19, від 16.12.2021 у справі 640/26168/19, від 22.12.2021 у справі №640/1208/20 Верховний Суд висловився щодо обґрунтованості і вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації як необхідної умови його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а також, що рішення цього органу (кадрової комісії) можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить дискреційним повноваженням цього органу під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.

У постановах від 29.06.2022 у справі №420/10211/20, від 11.08.2022 у справі №160/8111/20, від 07.07.2022 у справі №560/214/20, не заперечуючи наявність у кадрової комісії дискреційних повноважень надавати оцінку дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності та ухвалювати рішення за наслідками проходження прокурорами атестації, Верховний Суд зазначив, що така дискреція не може бути свавільною, а повинна ґрунтуватися на приписах закону.

За загальним правилом під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора під час проведення співбесіди, тобто встановити мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про непроходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

Отже, в аспекті порушених в апеляційних скаргах питань та з огляду на існуючу правозастосовну практику Верховного Суду у цій категорії спорів, відображену зокрема у постанові Верховного Суду від 24 січня 2025 року по справі №280/2190/21, колегія суддів відхиляє посилання апелянтів на відсутність повноважень у суду здійснювати оцінку предмету атестації.

Суд наголошує, що відповідно до приписів п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

З огляду на положення Порядку №221 та Порядку № 233 рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.

Відповідно до позиції Верховного Суду у цій категорії спорів, яка викладена, зокрема у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 560/214/20, рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню. Тобто рішення кадрової комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критеріям компетентності, професійної етики або доброчесності, не просто має містити мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документами, які перевіряються, і які містять інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Отже, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

Виходячи із суті процедури атестації, Верховний Суд у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 540/1053/21 дійшов висновку, що особливість цієї процедури, її нормативно-правове регулювання не дає підстав вважати, що кадрові комісії не мають обов`язку доводити, обґрунтовувати свої рішення. Скоріше навпаки, адже це стосується проходження публічної служби чинними прокурорами. Тут не йдеться про необхідність відтворювати перебіг обговорення чи позицію кожного із членів Кадрової комісії стосовно прокурора за наслідками співбесіди, а про потребу належно обґрунтувати колегіальне рішення в обсязі, якого буде достатньо для розуміння підстав і мотивів його ухвалення, адже на відміну від перших двох етапів, на цьому етапі (співбесіди) результат атестації визначає не кількість балів, а думка членів кадрової комісії, їхній обґрунтований сумнів у відповідності прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики і доброчесності.

Так, у спірній ситуації, Кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації на тій підставі, що під час проведення співбесіди комісією з`ясовано обставини, які, на думку її членів, свідчать про невідповідність прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Підставою для висновку Кадрової комісії стосовно невідповідності позивача цим вимогам слугували з`ясовані обставини, зокрема:

- наявність сумнівів щодо законності джерел походження майна, яке використовується прокурором та його близькими особами; щодо невідповідності способу (рівня) життя прокурора та членів його сім`ї (близьких родичів) задекларованим доходам; щодо порушення здійснення фінансового контролю (зокрема, у декларації за 2016 рік вказав, що отримав дохід від відчуження квартири у розмірі 149 991 грн., однак повідомлення про суттєві зміни майнового стану не подав); незнання законодавства у сфері запобігання корупції (помилково вказав дату набуття права користування автомобілем Порше Каєнн);

- позивач декларує про його проживання у квартирі бабусі, яка є пенсіонеркою понад 15 років, у той час, як отримана ним службова квартира під час роботи в органах прокуратури, була приватизована та продана;

- у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо щирості та правдивості відомостей, наданих позивачем (заниження вартості проданої ним квартири, об`єктивних обставин щодо придбання в 2016 році автомобіля Лексус його бабусею, 1944 року народження). Будь-яких документальних підтверджень ОСОБА_1 не надав.

Надаючи оцінку правомірності даного рішення та доводам зазначеним у ньому суд, перш за все виходить із того, що рішення кадрової комісії є безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, а тому має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати вимогам ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, бути обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його.

Отже, в першу чергу, необхідною є перевірка судом оскаржуваного рішення Десятої кадрової комісії на відповідність критеріям, що встановлені в ч.2 ст.2 КАС України.

Суд зауважує, що якщо прокурор, який проходить атестацію, не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких прийнято рішення про неуспішне проходження атестації. Виходячи з цього, необхідно, щоб рішення комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критеріям доброчесності, не просто містило мотивувальну частину, а щоб така мотивувальна частина доповнювалася документами, які перевіряються, і які містять інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, до початку співбесіди Комісією на електронну адресу позивача було надіслане повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, які викладені в повідомленні. Зокрема, комісією запитувалося про те, яке нерухоме майно позивач відчужував у 2016 році, чому не подав повідомлення про суттєві зміни майнового стану; у яких відносинах позивач перебуває з ОСОБА_2 , про вартість автомобіля придбаного останньою, чи за власні кошти його придбано та джерело їх походження; у яких відносинах позивач перебуває із ОСОБА_3 , про вартість автомобіля, що належить останньому, чи придбаний він за власні кошти, джерело їх походження та чому право користування автомобілем не вказано у декларації за 2018 рік.

Позивачем було надіслано на адресу комісії письмові пояснення, в яких надані відповіді на кожне із поставлених питань. Зокрема, позивач зазначив, що у 2016 році відчужив належну йому квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої була визначена експертною оцінкою у розмірі 149 991 грн. та відображена в договорі. Договір купівлі-продажу у позивача не зберігся проте він звернувся до нотаріуса з проханням надати копію, після отримання якої зобов`язувався надати її на адресу комісії.

З приводу неподання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані позивач зазначив, що на той час він не був обізнаний про необхідність його подання, водночас відповідні дані щодо відчуження вказаного нерухомого майна він відобразив у декларації за 2016 рік.

Щодо користування автомобілем Lexus позивач вказав, що власником автомобіля є його бабуся ОСОБА_2 , яка придбала його за власні кошти, накопичені нею та чоловіком ОСОБА_4 за життя. Зазначав, що звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області з метою з`ясування вартості вказаного автомобіля, однак отримав відмову, оскільки інформація є конфіденційною. Також позивач вказував, що бабуся та дідусь є пенсіонерами органів прокуратури та МВС та мають пенсію на двох близько 25 тис. грн, що навіть не враховуючи накопичень минулих років надало їм можливість придбати вказане авто.

З приводу права користування автомобілем Porshe Cayenne 2012 року випуску, позивач зазначив, що його власником є батько його дружини (тесть) ОСОБА_3 , який придбав його за власні кошти, зароблені за рахунок підприємницької діяльності, та отримані від продажу попереднього автомобіля. Зазначав, що звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області з метою з`ясування вартості вказаного автомобіля, однак отримав відмову, оскільки інформація є конфіденційною. Щодо дати набуття права користування автомобілем позивач зазначив, що у декларації за 2019 рік він помилково вказав дату виникнення права користування автомобілем 19.09.2018, маючи на увазі дату його придбання ОСОБА_3 . На момент його придбання позивач не був знайомий з останнім, право користування на автомобіль виникло лише влітку 2019 року після одруження (05.05.2019 копія свідоцтва про шлюб була надана).

З наявних у матеріалах справи відеозаписів процедури проходження співбесіди вбачається, що позивач надавав пояснення щодо джерел походження коштів у тестя та бабусі із дідусем на придбання автомобілів. Зокрема, зазначив, що тесть все життя займався підприємницькою діяльністю, а його автомобіль брав лише однин раз для поїздки закордон. Бабуся та дідусь з 2004 року перебувають на пенсії, автомобіль придбали за рахунок пенсії та вихідної допомоги, отриманої при звільненні з органів прокуратури та МВС. Своє авто раніше використовували самостійно, проте після погіршення стану здоров`я дідуся, позивач за необхідності користується автомобілем. Також позивач зазначав, що у зв`язку із поганим станом здоров`я, бабуся із дідусем не можуть поїхати до Одеси для отримання довідок про доходи.

Оцінюючи спірне рішення Кадрової комісії, з урахуванням встановлених обставин справи суд зазначає, що ціль співбесіди полягає у встановленні обставин, які необхідні (мають значення) для встановлення відповідності або невідповідності прокурора вимогам компетентності, професійної етики та доброчесності. З`ясування обставин, на які посилається кандидат і від яких може залежати рішення про успішне проходження атестації, відповідає цілям співбесіди, а тому Комісія повинна вжити відповідні заходи задля цього, зокрема надати кандидату можливість підтвердити свої доводи щодо таких обставин, щоб виключити ймовірність ухвалення рішення на підставі помилкових фактів.

Як вбачається із оскаржуваного рішення атестаційної комісії вищезазначені пояснення ОСОБА_1 не були взяті до уваги при прийнятті рішення, належної оцінки їм не було надано. У змісті рішення не вказано чому пояснення прокурора не були взяті до уваги. Комісія, не врахувала відсутності у позивача на той момент можливості отримати відповідні документи на підтвердження наданих пояснень та не скористалася можливістю самостійно отримати будь-які відомості щодо джерел походження коштів, запити до органів державної влади чи місцевого самоврядування з цих питань здійснені не були. Комісією вказано про наявність сумніві у правдивості та щирості відомостей, наданих ОСОБА_1 , в той же час не зазначено чим викликані такі сумніви, будь-якої іншої інформації щодо об`єктів майна та джерел її походження не наведено. Комісією, не обґрунтовано яким чином сумніви щодо можливості придбання автомобілів особами, які не проживають спільно з позивачем та не є членами його сім`ї, впливають на доброчесність безпосередньо самого позивача.

Також в рішенні не зазначено, в чому полягає на думку кадрової комісії невідповідність способу (рівня) життя прокурора та членів його сім`ї (близьких родичів) задекларованим доходам. Таке твердження жодним чином не обґрунтовано.

Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем порушено здійснення фінансового контролю, зокрема, у декларації за 2016 рік вказано, що позивач отримав дохід від відчуження квартири у розмірі 149 991 грн., однак повідомлення про суттєві зміни майнового стану не подав та занизив вартість вказаної квартири при продажі. В той же час, не наведено будь-якого обґрунтування висновку комісії про заниження позивачем вартості квартири, з рішення не відомо на підставі якої інформації та з яких джерел комісія дійшла такого висновку.

Загалом, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказане свідчить про те, що рішення Комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації не містить обґрунтованих висновків стосовно того, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню. Рішення містить мотиваційну частину, проте вона не доповнена документами, які містять інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Отже, рішення про неуспішне проходження атестації не є достатньою мірою обґрунтованим, у ньому зазначені лише загальні причини та обставини його прийняття, але відсутні мотиви з посиланням на відповідні докази, які створили підстави для негативних висновків. Рішення не відповідає критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості. Оскаржуване рішення комісії фактично зводиться лише до констатації сумніву у доброчесності прокурора, без наведення обґрунтування такого висновку.

Більш того, відповідно до п.п. 3 п. 5 розділу IV Порядку №221, для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що кадровою комісією не було вжито жодних заходів з приводу витребування додаткових документів, з урахуванням відомостей, викладених у письмових поясненнях позивача та повідомлених ним під час співбесіди.

Разом із тим, в ході розгляду справи позивачем були надані ряд документів на спростування наведених Комісією в оскаржуваному рішенні сумнівів у його доброчесності.

Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу, що 18.03.2016 року посвідчений Державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за №2-211, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 55,3 кв.м.

Пунктами 2 та 3 вказаного договору визначено, що продаж вчинено за 149990,10 грн, які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Оціночна вартість квартири згідно звіту оцінки майна, виданого ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» 10.03.2016, ідентифікатор за базою ФДМУ 958351_10032016_RS00-160310010 складає 149990, 10 грн. (т.6 а.с. 111-116)

Наявною у матеріалах справи копією звіту про оцінку майна №RS00-160310010 від 16.03.2016, ідентифікатор за базою ФДМУ 958351_10032016_RS00-160310010, підтверджується, що ринкова вартість об`єкта оцінки (двохкімнатної квартири, площею 55,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ) для цілей оподаткування складає 149990,10 грн. Роботи виконав оцінювач ОСОБА_6 , який має кваліфікацію оцінювача та включений до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності 10.11.2013 року за №10907. (т. 6, а. с. 182-183).

Відтак, вартість квартири на момент її продажу була визначена суб`єктом оціночної діяльності у порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність» №2658-ІІІ від 12.07.2001. А отже висновки комісії про заниження позивачем її вартості не відповідають дійсності та спростовуються вищезазначеними документами.

Окрім того, судом встановлено, що дохід отриманий від продажу вказаної квартири у розмірі 149991 грн відображений у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, що була подана ОСОБА_1 29.03.2017. Відтак, останній виконав вимоги антикорупційного законодавства та задекларував отриманий дохід, що свідчить про відсутність наміру приховування такого від зокрема органів фінансового контролю.

Щодо обставин придбання автомобіля Lexus, в ході розгляду справи та за результатами дослідження доказів, зокрема листа Територіального сервісного центру МВС №5141 від 17.10.2024 (т. 6 а.с. 199), судом встановлено, що власником транспортного засобу Lexus GS 250, н/з НОМЕР_1 , 2012 р.виг., кузов № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , чорного кольору є ОСОБА_2 . Автомобіль придбаний на підставі договору купівлі-продажу №539/03/5141/2014 від 07.04.2016, укладеного в ТСЦ №5141. Інформація щодо вартості автомобіля в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня, документи, що стали підставою для реєстрації знищені по закінченню термінів зберігання (3 роки), відповідно до приписів наказу МВС України №5 ДСК від 10.01.2014.

Із наданих позивачем документів (свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 12.05.1964, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 12.01.2022, свідоцтва про переміну прізвища НОМЕР_5 від 22.06.1994, свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 18.07.1994, свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_7 від 05.03.1991, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 12.01.2022) (т. 6 а.с. 194-198) вбачається, що ОСОБА_2 є бабусею позивача по материній лінії.

Відповідно до довідки про доходи пенсіонера - ОСОБА_2 №1089, виданої 15.07.2020 Головним управлінням ПФУ в Одеській області, остання перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої за період з 01.01.2007 по 31.07.2020 складає 636819,11 грн. (т.1 а.с. 59-62).

Окрім того згідно довідки про доходи пенсіонера ОСОБА_4 №1089 від 16.07.2020 він перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої за період з 2004 по 2017 рік складає 1571487,29 грн. (т.1 а.с. 63).

Таким чином, сумніви щодо можливості придбання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказаного автомобіля спростовуються наведеними доказами, відповідно до яких сукупний розмір доходів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дозволяв придбати зазначений автомобіль. В той же час, наявність родинних зв?язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачає можливість надання в користування автомобіля, а декларування такого права користування в щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік свідчить про виконання позивачем вимог законодавства про запобігання корупції.

Щодо декларування права користування автомобілем Porshe Cayenne, 2012 року випуску, судом встановлено, що у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік позивачем вказано право користування цим автомобілем, який належить ОСОБА_3 . Дата набуття права 19.09.2018 (т. 6 а. с. 179-181).

В той же час, із свідоцтва про народження НОМЕР_8 від 25.02.1989, вбачається що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_7 (т. 6 а.с. 198), із якою позивач зареєстрував шлюб 05.05.2019 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_9 від 05.05.2019). Відповідно до листа Територіального сервісного центру №5141 від 16.10.2024 (т. 6 а.с. 198 з.б.), згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, Porshe Cayenne, 2012 року виготовлення, кузов № НОМЕР_10 , двигун № НОМЕР_11 , чорного кольору був зареєстрований на ім?я ОСОБА_8 25.08.2018 на підставі договору купівлі-продажу №5956/18/002423. Вартість транспортного засобу 1100000 грн.

Відтак, суд оцінює пояснення позивача з приводу того, що ним помилково в декларації за 2019 рік вказано дату набуття права користування автомобілем - 19.09.2018, оскільки у той час він не перебував у шлюбі, вказаний автомобіль не отримував у користування а тому і не декларував таке право у 2018 році, - як такі що відповідають дійсності, та підтверджуються матеріалами справи. Також судом враховано і те, що згідно довідки Головного управління ДПС В Одеській області №48388/6/15-32-24-07-06 від 16.12.2023 (т. 6 а. с. 142-143) ОСОБА_3 протягом тривалого часу здійснював підприємницьку діяльність та у 2008 році разом із дружиною та донькою здійснив відчуження належної їм на праві спільної власності квартири (т. 6 а.с. 148-150), вартістю 401125 грн (договір купівлі-продажу від 23.09.2008), що вказує на можливість придбання автомобіля. В той же час, на думку суду, обставини придбання автомобіля особою, яка не є членом сім`ї чи близьким родичем позивача, не повинні мати значення для оцінки доброчесності останнього в ході проходження ним атестації.

Твердження комісії про те, що ОСОБА_1 декларує його проживання у квартирі бабусі, яка є пенсіонеркою понад 15 років, у той час як отримана ним квартира під час роботи в органах прокуратури була приватизована та продана, суд також оцінює критично. Із матеріалів атестації та наявних в матеріалах справи інших доказів, не вбачається декларування позивачем місця свого проживання у квартирі бабусі. Натомість, у декларації за 2018 рік (т. 6 а.с. 173-176) позивач вказав фактичне місце свого проживання квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_4 .

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, дана обставина, навіть у поєднанні з обставиною відчуження власної квартири, не є такою що викликає сумнів у доброчесності позивача.

Те ж стосується і допущених помилок при декларуванні (невірне зазначення дати набуття права користування автомобілем, не подання повідомлення про суттєві зміни в майновому стані). Суд зазнає, що з огляду на вимогу доброчесності від особи, яка проходить процедуру атестації, очікується знання законодавства у сфері запобігання корупції та уважність при заповненні декларацій. Проте, не менш важливе значення має характер допущених прокурором помилок в оформленні поданих ним документів. На думку суду, характер допущених ОСОБА_1 помилок при декларуванні не є достатніми для висновку про необхідність звільнення його з органів прокуратури.

Загалом, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.08.2024, ухваленій при касаційному розгляді даної справи, позивачем надані до суду докази, які за результатами їх оцінки спростовують сумніви Комісії щодо відповідності позивача вимогам доброчесності, зокрема, в частині відповідності витрат прокурора та членів його сім?ї задекларованим доходам.

Відтак, враховуючи висновки суду щодо невідповідності оскаржуваного рішення Комісії вимогам вмотивованості та обґрунтованості, а відтак і критеріям, визначеним ст.2 КАС України, а також висновки суду щодо спростування матеріалами справи сумнівів Комісії щодо відповідності позивача вимогам доброчесності, суд вважає позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Десятої кадрової комісії №6 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, чим спростовуються доводи апеляційних скарг у ці частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №1794к від 09.09.2020 про звільнення позивача з органів прокуратури та поновлення його на посаді підлягають задоволенню, як похідні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко