Справа № 120/8585/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8585/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

28 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області № 76 від 20.06.2024 в частині відмови у перерахунку пенсії за віком з зарахуванням періодів роботи з 2003 року по 2009 рік.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно, із врахуванням заробітної плати згідно довідок про доходи: за 2003 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.02.2003 по 31.12.2003; згідно довідки про доходи за 2004 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.01.2004 по 31.01.2004; згідно довідки про доходи за 2004 рік № 2 виданої ООО «СМП-Сезон» з 01.05.2004 по 31.12.2004; згідно довідки про доходи за 2005 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.05.2005 по 31.10.2008, згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП -Юг», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 2 виданої ООО «СМП -Юг», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ООО «СМП -Восток», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ОАО «СМП №854», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ООО «СМП-Энергия»; з 01.02.2009 по 30.06.2009 згідно довідки про доходи за 2009 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП-Энергия».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області № 76 від 20.06.2024 про часткову відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його трудової діяльності з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.10.2008, з 01.02.2009 по 30.06.2009, в російській федерації та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із урахуванням стажу роботи за 2003 -2009 роки та заробітної плати згідно довідок про доходи: за 2003 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.02.2003 по 31.12.2003; згідно довідки про доходи за 2004 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.01.2004 по 31.01.2004; згідно довідки про доходи за 2004 рік № 2 виданої ООО «СМП-Сезон» з 01.05.2004 по 31.12.2004; згідно довідки про доходи за 2005 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.05.2005 по 31.10.2008, згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП -Юг», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 2 виданої ООО «СМП -Юг», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ООО «СМП -Восток», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ОАО «СМП №854», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ООО «СМП-Энергия»; з 01.02.2009 по 30.06.2009 згідно довідки про доходи за 2009 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП-Энергия».

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.06.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФ України у Вінницькій області про перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає/перераховує пенсію, ГУ ПФУ в Закарпатській області.

20.06.2024 за результатами розгляду звернення позивача, ГУПФУ в Закарпатській області прийняло рішення № 76 про часткову відмову у перерахунку пенсії.

При цьому, управлінням зазначено, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу в правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 10 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року 3140/98-ВР.

3 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадян, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058-IV. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Враховуючи вищенаведене, відділом перерахунків пенсій №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянуто заяву №18648 від 13.06.2024, а саме щодо перерахунку по іншій зарплаті - відмовлено, оскільки відсутні підстави щодо зарахування періодів роботи з 2003 по 2009 в російській федерації.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області № 76 від 20.06.2024 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення колегія суддів виходила з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу та призначення позивачу пенсії.

Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при призначенні пенсії, а також заробіток за відповідний період, який підлягає включенню при обчисленні пенсії.

В даному ж випадку, матеріалами справи підтверджено періоди трудової діяльності позивача за період з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.10.2008, з 01.02.2009 по 30.06.2009, а саме трудовими договорами за № 347 від 17.02.2009, №597 від 23.10.2009, № 5/11 від 11.01.2010, № 8/11 від 17.01.2011; а також довідками про доходи отримані за час роботи позивача у російській федерації: з 01.02.2003 по 31.12.2003 згідно довідки про доходи за 2003 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854»; з 01.01.2004 по 31.01.2004 згідно довідки про доходи за 2004 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854»; з 01.05.2004 по 31.12.2004 згідно довідки про доходи за 2004 рік № 2 виданої ООО «СМП - Сезон»; з 01.05.2005 по 31.10.2008 згідно довідки про доходи за 2005 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП -ЮГ», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 2 виданої ООО «СМП -ЮГ», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ООО «СМП - Восток», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ОАО «СМП №854», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ООО «СМП - Энергия»; з 01.02.2009 по 30.06.2009 згідно довідки про доходи за 2009 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП - Энергия».

Таким чином, позивачем подано документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - рф, при цьому, такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.10.2008, з 01.02.2009 по 30.06.2009, в рф, та відповідно здійснити перерахунок з урахування такого стажу та на підставі довідок про отримані доходи з огляду на те, що рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд першої інстанції вважає необґрунтованими, оскільки 01.01.2023 рф припинила участь у вказаній Угоді, натомість у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Суд першої інстанції зазначив, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу та не врахування заробітної плати згідно довідок про доходи за оскаржувані періоди.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до переконання, що рішення ГУ ПФ України у Закарпатській області від 20.06.2024 за № 76 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно, належним буде обрати інший спосіб захисту та зобов`язати ГУ ПФ України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його трудової діяльності з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.10.2008, з 01.02.2009 по 30.06.2009, в російській федерації та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із урахуванням стажу роботи за 2003-2009 роки та заробітної плати згідно довідок про доходи: за 2003 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.02.2003 по 31.12.2003; згідно довідки про доходи за 2004 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.01.2004 по 31.01.2004; згідно довідки про доходи за 2004 рік № 2 виданої ООО «СМП-Сезон» з 01.05.2004 по 31.12.2004; згідно довідки про доходи за 2005 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854» з 01.05.2005 по 31.10.2008, згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП -Юг», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 2 виданої ООО «СМП -Юг», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ООО «СМП - Восток», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ОАО «СМП №854», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ООО «СМП-Энергия»; з 01.02.2009 по 30.06.2009 згідно довідки про доходи за 2009 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП-Энергия».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 30 років, так як пенсійного віку позивач досягнув у 2023.

13.06.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУПФУ у Вінницькій області про перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.06.2024 за результатами розгляду звернення позивача, ГУ ПФ України в Закарпатській області прийняло рішення № 76 про часткову відмову у перерахунку пенсії.

Щодо зарахування періодів роботи з 2003 року по 2009 рік, відповідач відмовив оскільки відсутні підстави щодо зарахування в російській федерації (вказаний стаж здобуто на території російської федерації, яка з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637 передбачається, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено періоди трудової діяльності позивача за період з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.10.2008, з 01.02.2009 по 30.06.2009, а саме трудовими договорами за № 347 від 17.02.2009, № 597 від 23.010.2009. № 5/11 від 11.01.2010, № 8/11 від 17.01.2011; а також довідками про доходи отримані за час роботи позивача у російській федерації: з 01.02.2003 по 31.12.2003 згідно довідки про доходи за 2003 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854»; з 01.01.2004 по 31.01.2004 згідно довідки про доходи за 2004 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854»; з 01.05.2004 по 31.12.2004 згідно довідки про доходи за 2004 рік № 2 виданої ООО «СМП - Сезон»; з 01.05.2005 по 31.10.2008 згідно довідки про доходи за 2005 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП -ЮГ», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2006 рік № 2 виданої ООО «СМП -ЮГ», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2007 рік № 1 виданої ООО «СМП - Восток», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ОАО «СМП №854», згідно довідки про доходи за 2008 рік № 1 виданої ООО «СМП - Энергия»; з 01.02.2009 по 30.06.2009 згідно довідки про доходи за 2009 рік № 1 виданої ОАО «СМП № 854», згідно довідки про доходи за 2005 рік № 2 виданої ООО «СМП - Энергия».

Проте, у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому, за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

В силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, колегія суддів зазначає, що набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення / перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 01.05.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.10.2008, з 01.02.2009 по 30.06.2009, в рф, з огляду на те, що рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, є необґрунтованими, оскільки 01.01.2023 рф припинила участь у вказаній Угоді, натомість у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Щодо доводів апелянта, в частині дискреційних повноважень, колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вказане, доводи апелянта в частині обраної форми захисту судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.