Справа № 580/2240/25
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року справа № 580/2240/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алли Руденко, розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Гуменюка Івана Юрійовича до Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

28.02.2025 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Гуменюка І. Ю. з позовною заявою до Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якій просить:

- визнати дії Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з відновлення закінченого виконавчого провадження № 29477311 та проведення його перевірки протиправними;

- визнати протиправною та скасувати постанову Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 лютого 2025 року (ВП №29477311) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 лютого 2025 року (ВП №29477311) про скасування процесуального документу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 25.11.2013 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Пухою Н.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №29477311 з виконання виконавчого листа №2-26, виданого 12.05.2011 Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області про стягнення в солідарному порядку з позивача боргу у сумі 242 251,10 грн на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі пункту 2 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (затвердження мирової угоди). При цьому постанова про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №29477311 не виносилась. У подальшому матеріали виконавчого провадження були знищені за закінченням терміну зберігання.

18.02.2025 начальником Корсунь-Шевченківського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврасієнком О.О. були винесені постанова про прийняття до виконання виконавчого провадження №29477311, постанова про перевірку виконавчого провадження в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про скасування процесуального документа постанови від 06.03.2023 ВП №29477311 про зняття арешту з нерухомого майна, винесена старшим державним виконавцем відділу ДВС Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Пилипенком О.В. та затверджена 06.03.2013 начальником відділу ДВС Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Круть В.В., та постанова про передачу виконавчого листа №2-26 від 12.05.2011 до Корсунь-Шевченківського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області.

Також 18.02.2025 державним виконавцем Корсунь-Шевченківського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романенком О.В. була винесена постанова про стягнення з позивача виконавчого збору.

На думку позивача здійснення зазначених дій у сукупності призвело до незаконного відновлення завершеного виконавчого провадження, відновлення постанови про скасування арешту нерухомого майна позивача та незаконного стягнення судового збору.

Позивач стверджує, що внаслідок передачі виконавчого листа №2-26 від 12.05.2011 до Корсунь-Шевченківського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області за виконавчим провадженням №29477311, яке було закінчено 25.11.2013 та його матеріали були знищені за закінченням строків зберігання, відповідачем фактично відновлено виконавче провадження №29477311 за відсутності законних підстав, передбачених ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому у автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) відсутня постанова про відновлення виконавчого провадження. Крім цього, відповідач при винесенні постанови про передачу виконавчого листа керувався вимогами ч. 5 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що передача має бути здійснена за заявою стягувача, проте така заява відсутня.

Також при перевірці виконавчого провадження відповідач керувався Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/2 (далі Інструкція №512/5) у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5, в той час як мав керуватися вказаною Інструкцією у редакції наказу Міністерства юстиції України від 03.12.2024 №3489/5.

Щодо перевірки виконавчого провадження №29477311 начальником Корсунь-Шевченківського відділу ДВС, то вона проведена з порушенням статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності скарги сторони виконавчого провадження.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору від 18.02.2025, то вона винесена за наявності чинної постанови про закінчення виконавчого провадження №29477311 від 25.11.2013, після спливу встановлених законодавством строків винесення постанов про стягнення виконавчого збору, встановлених ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього постанові про стягнення виконавчого збору передували протиправні дії відповідача з відновлення виконавчого провадження без винесення відповідної постанови та протиправні дії з перевірки незаконно відновленого виконавчого провадження. З огляду на вказане постанова про стягнення виконавчого збору не може вважатися законною.

Також позивач вважає протиправною постанову від 18.02.2025 про скасування постанови від 06.03.2013 про зняття арешту з нерухомого майна позивача, оскільки арешт майна був знятий 25.11.2013 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Пухою Н.В. постановою про закінчення виконавчого провадження №;29477311, а прийняттю постанови відповідача від 18.02.2025 про скасування процесуального документа передували протиправні дії з відновлення завершеного виконавчого провадження та проведення його перевірки.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву вказав, що 14.11.2024 позивач звертався із заявою про зняття арешту з майна, у якій просив зняти арешт з нерухомого майна житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яку йому була надана відповідь про те, що боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, що унеможливлює проведення виконавчих дій по даному виконавчому провадженню.

Позивач повторно звернувся із заявою про зняття арешту від 13.02.2025, при перевірці якої начальником відділу Гаврасієнком О.О. 18.02.2025 відповідно до абз. 17 пункту 16 розділу V111 Інструкції №512/5 було здійснено відновлення виконавчого документу за виконавчим провадженням №29477311 шляхом перенесення виконавчого провадження №29477311 з результуючого реєстру пошуку (Пошук ВД/ВП (Спецпідрозділ), тобто з ЄДРВП до АСВП (поновлення виконавчого провадження) для розширення доступних відомостей щодо виконавчого провадження та виконавчих дій, вчинених в межах даного виконавчого провадження.

Вказана дія не є відновленням виконавчого провадження у розумінні статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу ХV Інструкції №512/5 як продовження виконання вимог виконавчого документа державним виконавцем на забезпечення процесуальних гарантій стягувача, спрямованих на повне та фактичне виконання рішення, позаяк продовження виконання виконавчого листа №2-26 від 12.05.2011 про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_1 боргу у сумі 242 251,10 грн на користь «ВіЕйБі Банк» відділом не здійснюється. Таким чином, позивач у позовній заяві не розрізняє поняття «відновлення виконавчого провадження» та «заходи з відновлення виконавчого документу» і помилково вважає заходи із відновлення виконавчого документа для належного реагування на його заяву про зняття арешту з нерухомого майна як дії з відновлення виконавчого провадження.

Щодо повноважень відповідача на здійснення контролю за державним виконавцем виключно за скаргою зацікавленої особи, поданої в межах конкретного виконавчого провадження, то відповідно до абз. 2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та абз. 8 пункту 1 розділу Х11 Інструкції №512/5 начальник відділу державної виконавчої служби має право перевірити законність не тільки перебуваючого на виконанні виконавчого провадження, а також виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у цьому відділі.

Щодо посилань на статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження», то у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби така перевірка є обов`язковою.

З посиланням на постанову Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №140/8162/20 зазначає, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, може також з власної ініціативи провести перевірку виконавчого провадження.

Також у постанові від 08.09.2022 у справі №802/921/18-а Верховний Суд вказав, що чинним законодавством не визначено критерії чи ознаки, наявність яких вказувала б на необхідність проведення перевірки конкретного виконавчого провадження начальником органу державної виконавчої служби.

Виходячи з наведеного вважає, що доводи позивача про відсутність у начальника Відділу підстав для проведення перевірки виконавчого провадження №29477311 є помилковими.

Щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, то під час перевірки виконавчого провадження №29477311 встановлено, що боржник ОСОБА_1 не виконав добровільно у строк, встановлений для добровільного виконання, рішення майнового характеру, проте головним державним виконавцем Відділу Коцебою А.А. не була винесена постанова про стягнення виконавчого збору. Також головним державним виконавцем Відділу Пухою Н.В. в порушення Закону України «Про виконавче провадження» №606-Х1V, чинного на момент вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №29477311, безпідставно не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 , що призвело до недоотримання Державним бюджетом України суми коштів у розмірі 24 225,11 грн. виконавчого збору.

Щодо скасування постанови від 18.02.2025 про скасування процесуального документу, то під час перевірки виконавчого провадження №29477311 було встановлено, що 06.03.2013 головним державним виконавцем Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Коцебою А.А. було винесено постанову про накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , із вказівкою про те, що боржник протягом встановленого терміну заборгованість не погасив.

06.03.2013 старшим державним виконавцем Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області Пилипенком О.В. було винесено постанову про зняття арешту з нерухомого майна із посиланням на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» №606-Х1V (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення) у зв`язку з тим, що арешт накладено помилково. Проте така підстава скасування арешту статтями 50, 60 вказаного Закону не передбачена. Окрім цього, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту він може бути знятий начальником відповідного відділу, проте начальником Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Круть В.М. постанова про накладення арешту від 06.03.2013 не скасовувалась, тому відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, від 20.11.2019 у справі №480/1558/19. Як було з`ясовано під час перевірки законності виконавчого провадження №29477311, державними виконавцями не були у повній мірі проведені виконавчі дії, що призвело до невинесення постанови про стягнення із боржника виконавчого збору та недоотримання Державним бюджетом України грошових коштів у розмірі 24 225,11 грн. При цьому виконавчий збір є одним із способів поповнення державного бюджету України, що особливо є критично важливим в часи воєнного стану в Україні.

З наведених підстав відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою від 05.03.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у порядку. передбаченому ст. 287 КАС України та призначено судове засідання на 14.00 год. 25.03.2025.

Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача Гуменюк І.Ю. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак суд здійснює розгляд справи за відсутності позивача.

Згідно частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку у судове засідання сторін та відсутність перешкод для розгляду справи суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.

З`ясувавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

26.10.2011 року начальником ДВС Корсунь-Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Круть Василем Михайловичем була винесена про відкриття виконавчого провадження ВП №29477311 з примусового виконання виконавчого листа №2-26, виданого 12.05.2011 Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу у сумі 242 251,10 грн.

Вказаною постановою передбачено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Також накладено арешт на все майно, що належить боржнику, за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, за адресою: АДРЕСА_1 , лише в межах суми боргу. Арешт накласти з моменту надходження постанови.

06.03.2013 головним державним виконавцем ДВС Корсунь-Шевченківський РВ Коцебою А.А. винесено постанову ВП №29477311 про накладення арешту на майно житловий будинок загальною площею 81,4 кв. м, житлова площа 49,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за боржником ОСОБА_1

06.03.2013 року старшим державним виконавцем ДВС Корсунь-Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Пилипенком О.В. була винесена постанова про зняття арешту з майна ВП №29477311, якою знято арешт з житлового будинку по АДРЕСА_1 як помилково накладений. Постанова затверджена начальником відділу ДВС Корсунь-Шевченківського районного відділу юстиції Круть В.М. 06.03.2013.

25 листопада 2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Корсунь - Шевченківського районного управління юстиції Пухою Н.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №29477311 на підставі пункту 2 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із затвердженням мирової угоди між сторонами.

В подальшому виконавче провадження №29477311 було знищено на підставі пункту 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 №1829/5, а саме: строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

14.11.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відділ) із заявою, в якій просив зняти арешт із нерухомого майна, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач здійснив перевірку заяви позивача від 14.11.2024 та встановив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , накладений постановою про накладення арешту на майно від 06.03.2013 ВП №29477311, прийнятою Відділом державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції.

Також згідно ВП-спецпідрозділу АСВП виконавче провадження №29477311 закінчено у зв`язку з визнанням судом мирової угоди згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2013 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадждення».

За результатами перевірки відповідач надав позивачу довідку від 05.12.2024 №29728, якою повідомив, що станом на 05.12.2024 виконавче провадження не може бути фактично виконано у зв`язку з тим, що згідно ст. 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, що унеможливлює проведення виконавчих дій по даному провадженню. Підставою для поновлення даного провадження є надходження коштів на депозитний рахунок відділу або рішення суду про зобов`язання вчинення виконавчих дій.

13.02.2025 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з належного йому житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18.02.2025 начальником відділу Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврасієнком Олександром Олександровичем з власної ініціативи та з метою забезпечення належного контролю за виконанням рішень, керуючись абз. 2 частини 3 статті 74 Закону «Про виконавче провадження», а також на підставі пункту 2 розділу Х11 Інструкції №512/5 здійснено перевірку матеріалів відновленого із спецрозділу архіву автоматизованої системи виконавчого провадження №29477311, та прийнято постанову про перевірку виконавчого провадження в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 18.92.2025.

Вказаною постановою встановлено, що головним державним виконавцем Коцебою А.А., а також головним державним виконавцем Пухою Н.В. в порушення Закону №606-Х1V, чинного на час вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №29477311 безпідставно не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_2 , що призвело до недоотримання Державним бюджетом України суми коштів у розмірі 24 225,11 грн виконавчого збору.

Також було встановлено, що старшим державним виконавцем Пилипенком О.В. в порушення Закону №606-Х1V, чинного на час вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №29477311, було незаконно, без належних правових підстав винесено постанову про зняття арешту із нерухомого майна №29477311 від 06.03.2013 про зняття арешту із нерухомого майна боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано дії старшого державного виконавця Пилипенка О.В., дії головного державного виконавця Коцеби А.А. та дії головного державного виконавця Пухи Н.В. по відновленому виконавчому провадженню №29477311 такими, що проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» №606-Х1V від 21.04.1999, що втратив чинність 05.01.2017 на підставі Закону України №1404-V111, в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій; передано відновлене виконавче провадження №29477311 державному виконавцю Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романенку О.В., якого зобов`язано в строк до 19.02.2025 року винести постанову про стягнення виконавчого збору у рамках виконавчого провадження №29477311 та виділити її в окреме виконавче провадження для примусового виконання.

18.02.2025 державним виконавцем Романенком О.В. було винесено постанову №29477311 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 24 225,11 грн.

Не погоджуючись з відновленням виконавчого провадження №29477311, проведенням перевірки виконавчого провадження, постановою від 18.02.2025 про скасування постанови про зняття арешту від 06.03.2013 та постановою про стягнення виконавчого збору від 18.02.2025 позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам у справі суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час здійснення виконавчого провадження №29477311 з примусового виконання виконавчого листа №2-26, виданого Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області від 12.05.2011 про стягнення в солідарному порядку з позивача у справі ОСОБА_1 боргу у сумі 242 251,10 грн на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606-Х1V).

На час вчинення виконавчих дій щодо відновлення виконавчого провадження №29477311, його перевірки, прийняття постанов про проведення перевірки, скасування постанови про зняття арешту з майна та стягнення виконавчого збору є чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон №1404- VIII).

Згідно пункту 7 розділу Х111 Закону №1404-V111 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що спірними є дії та постанови, винесені у виконавчому провадженні №29477311 під час дії Закону №1404-V111, отже при їх перевірці суд застосовує положення вказаного Закону та приписи Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі Інструкція №512/5) в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно абз. 1 частини 3 статті 74 Закону №1404-V111 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Абз. 2 частини 3 статті 74 №1404-V111 передбачає, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно абз. 3 частини 3 статті 74 №1404-V111 начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1 розділу ХІІ Інструкції №512/5 зокрема, начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Пунктом 2 розділу ХІІ Інструкції №521/5 передбачено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому та шостому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому та третьому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції №521/5 перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їхніх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.

З аналізу положень статі 74 Закону №1404-VIII та приписів Інструкції №512/5 випливає, що перевірка виконавчого провадження як форма контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, може також з власної ініціативи провести перевірку виконавчого провадження.

Також відповідно до абзацу 5 пункту 1 розділу ХІІ Інструкції №512/5 начальник відділу державної виконавчої служби має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває на виконанні, так і такого, що перебувало на виконанні у цьому відділі.

Водночас чинним законодавством не визначено критерії чи ознаки, наявність яких вказувала б на необхідність проведення перевірки конкретного виконавчого провадження начальником органу державної виконавчої служби.

Як стверджує відповідач та зазначає про це у постанові про перевірку виконавчого провадження №29477311 від 18.02.2025, перевірка проведена з власної ініціативи з метою забезпечення належного контролю за виконанням рішень, прийнятих у вказаному виконавчому провадженні.

При цьому як вбачається з матеріалів справи підставою для проведення такої перевірки слугувала заява позивача про зняття арешту з належного йому будинку 50 по вул. Куйбишева (Сонячній) в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

Отже враховуючи зазначені приписи перевірка виконавчого провадження №29477311 здійснена начальником Корсунь-Шевченківського відділу ДВС Гаврасієнком О.О. на законних підставах.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №140/8162/20 та від 08.09.2022 у справі №802/921/18-а.

Щодо доводів позивача про те, що Законом №1404-V111 не передбачено здійснення контролю за закінченим виконавчим провадженням, то суд вважає їх необгрунтованими, оскільки Законом №1404-V111 чітко не визначено, що контроль здійснюється лише за діючими виконавчими провадженнями.

Водночас наявність такого обмеження призвела б до легітимізації порушень, допущених державними виконавцями під час здійснення виконавчого провадження, що не відповідає як інтересам учасників виконавчого провадження, так і публічному інтересу, позаяк виконавчий збір зараховується до Державного бюджету.

Щодо відновлення виконавчого провадження №29477311, то згідно статті 41 Закону №1404-V111 у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Тобто відновлення виконавчого провадження має на меті його продовження з метою примусового виконання виконавчого документа.

Проте у справі, що розглядається, постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2013 №29477311 не скасована, а отже підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні.

Разом з цим, пунктом 16 розділу V111 Інструкції №512/5 передбачені випадки винесення постанови про зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника.

Згідно абзаців 13-15 вказаного пункту виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення);

постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови;

копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника;

заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься відповідна постанова.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за № 1126/29256, затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, яке розроблене відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження.

Згідно пункту 2 розділу 1 вказаного Положення Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень є окремим спецрозділом, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи.

Судом встановлено, що начальником відділу Гаврасієнком О.О. здійснено перевірку виконавчого провадження №29477311 за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, зокрема за інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, у зв`язку із необхідністю вирішення заяви позивача від 13.02.2025 про зняття арешту з майна, за результатами якої постанова про відновлення виконавчого провадження не приймалась. Отже вказане свідчить, що відбулось відновлення документів закінченого виконавчого провадження, а не відновлення виконавчого провадження у розумінні статті 41 Закону №1404-V111, тому доводи позивача в цій частині є необгрунтованими.

Щодо доводів позивача про протиправність постанови державного виконавця Романенка О.В. про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 225,11 грн суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 2 статті 25 Закону №606-Х1V державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 28 Закону №606-Х1V передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Згідно частини 7 вказаної статті Закону №606-Х1V у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Статтею 50 Закону №606-Х1V передбачені наслідки завершення виконавчого провадження.

Так, згідно частини 1 вказаної статті у разі закінчення виконавчого провадження крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже за змістом вказаних приписів стягнення з боржника виконавчого збору може здійснюватись як під час виконавчого провадження, так і після його закінчення.

При цьому державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження.

Водночас Законом №606-Х1V не передбачені наслідки пропуску вказаного строку.

При вирішенні питання щодо строку, протягом якого може бути стягнений виконавчий збір, суд виходить з того, згідно з приписами закону арешт, накладений на майно, не знімається до моменту стягнення виконавчого збору, який, в свою чергу, знімається лише за умови сплати виконавчого збору.

Отже законодавець фактично не обмежив строк, протягом якого може бути стягнутий виконавчий збір.

Судом встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2011 ВП №29477311 зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Водночас у зв`язку з відсутністю добровільного виконання у наданий строк постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №29477311 не була винесена, що було встановлено постановою про перевірку виконавчого провадження від 18.02.2025.

Стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця, а отже постанова державного виконавця Романенка О.В. про стягнення виконавчого збору від 18.02.2025 прийнята на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Щодо скасування постанови старшого державного виконавця Пилипенка О.В. про зняття арешту із нерухомого майна №29477311 від 06.03.2013 згідно з постановою начальника відділу Гаврасієнка О.О. про перевірку виконавчого провадження від 18.02.2025 суд зазначає наступне.

06.03.2013 головним державним виконавцем ДВС Корсунь-Шевченківський РВ Коцебою А.А. винесено постанову ВП №29477311 про накладення арешту на майно житловий будинок загальною площею 81,4 кв. м, житлова площа 49,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за боржником ОСОБА_1

06.03.2013 року старшим державним виконавцем ДВС Корсунь-Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Пилипенком О.В. на підставі статті 60 Закону №606-Х1V була винесена постанова про зняття арешту з майна ВП №29477311, якою знято арешт з житлового будинку по АДРЕСА_1 як помилково накладений.

Згідно частини 3 статті 60 Закону №606-Х1V з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Отже у разі порушення порядку накладення арешту на майно повноваження щодо його скасування надані начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби, а не державному виконавцю.

Окрім цього стаття 60 Закону №606-Х1V не передбачає помилковість накладення арешту на майно як окрему підставу для його зняття.

За вказаних обставин постанова начальника відділу Гаврасієнка О.О. про перевірку виконавчого провадження від 18.02.2025 в частині скасування постанови старшого державного виконавця Пилипенка О.В. про зняття арешту із нерухомого майна №29477311 від 06.03.2013 прийнята на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Згідно частин 2, 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначених законом, а тому підстави для визнання дій протиправними та скасування прийнятих постанов відсутні.Інші доводи учасників справи не мають значення для її вирішення, а тому суд не надає їм правової оцінки.

За вказаних обставин позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 9, 241-246, 255, 264, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання рішення суду.

Повний текст рішення складений 26 березня 2025 року.

Суддя Алла РУДЕНКО