Справа № 560/11936/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11936/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

28 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 08.02.2024 яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком період періоди відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.08.1980 року; період роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994 в Хмельницькому обласному управлінні місцевої промисловості Старокостянтинівська фабрика побутових товарів/Акціонерне товариство закритого типу «Райдуга», відображені у архівному витязі від 01.02.2024 № Г-132 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2024 про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.02.2024 №64 в частині визначення страхового стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 05.08.1980 по 02.02.1983;

- з 14.04.1983 по 08.06.1985;

- з 09.06.1988 по 16.05.1994;

- з 17.05.1994 по 30.06.1994;

- з 02.07.1999 по 16.08.1999.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968 грн 96 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви про призначення пенсії позивачкою надано, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 від 05.08.1980 та архівний витяг від 01.02.2024 №Г-132.

Заяву позивачки за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.02.2024 №64 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 02.02.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058- IV.

Зазначено, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 12 років 01 місяць 08 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До страхового стажу позивачки не зараховано:

- періоди роботи, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980, оскільки написання імені на титульному листі трудової книжки не відповідає імені у паспорті заявниці;

- період роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994, відображений у архівному витязі від 01.02.2024 №Г-132, оскільки ім`я не відповідає імені у паспорті особи.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.03.2024 №2200-0214-8/25272 позивачку повідомлено, що на її заяву від 02.02.2024 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Інструкцією № 162, що діяла у спірний період роботи позивача, унормовано, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника - прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення. У графi 4 трудової книжки зазначається пiдстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керiвника пiдприємства, дата його видачi i номер.

Відповідач спірним рішенням відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивачки:

- періодів роботи, відображених у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980, оскільки написання імені на титульному листі трудової книжки не відповідає імені у паспорті заявниці;

- періоду роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994, відображеному у архівному витязі від 01.02.2024 №Г-132, оскільки ім`я не відповідає імені у паспорті особи.

З документів, долучених позивачем до матеріалів справи судом встановлено, що у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивачки: " ОСОБА_1 ", російською мовою " ОСОБА_1 " дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980 зазначено прізвище позивачки російською мовою:

- ОСОБА_2 (закреслено);

- ОСОБА_3 (закреслено);

- ОСОБА_4 ;

ім`я та по батькові позивачки (російською мовою): " ОСОБА_5 ", дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В архівній довідці від 01.02.2024 № Г-132 зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивачки в наказі на прийняття на роботу від 14.04.1983 № 39-К (російською мовою): " ОСОБА_6 ", а в наказі про звільнення з роботи від 16.05.1994 року № 30-к (українською мовою): " ОСОБА_1 ".

Відповідно до свідоцтва про народження позивачки виданого 07.02.1962, її прізвище, ім`я та по батькові російською мовою: " ОСОБА_6 ".

У дипломі донецького індустріального технікуму серії НОМЕР_4 прізвище позивачки " ОСОБА_6 ".

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 17.11.1984, після реєстрації шлюбу 17.11.1984 позивачка обрала замість свого прізвища " ОСОБА_2 " прізвище чоловіка " ОСОБА_3 ".

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 27.02.1987 у позивачки залишилось прізвище " ОСОБА_3 ".

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 18.06.1987, " ОСОБА_7 " після реєстрацію шлюбу обрала прізвище чоловіка " ОСОБА_4 ".

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Також, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, у яких працював позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.

Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого Староконстянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 01.04.1999, позивачка - ОСОБА_1 (на російській мові « ОСОБА_1 »).

Однак, з копії паспорта позивачки серії НОМЕР_3 , виданого Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 01.04.1999, судом першої інстанції встановлено, що російською мовою по батькові позивача зазначено " ОСОБА_8 ", як і в решті документів, що долучені позивачем до матеріалів справи, а не " ОСОБА_9 ", як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач.

Отже, дослідивши матеріали справи, мова йде про одну і ту ж особу, але мають місце лінгвістичні відмінності в написанні імені " ОСОБА_10 " українською мовою та " ОСОБА_10 ", " ОСОБА_10 " російською мовою, при цьому дата народження в документах позивачки збігається.

Відтак, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 08.02.2024 є протиправними.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.09.2024 витребовувалась у відповідача копія пенсійної справи позивача.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано копію пенсійної справи позивача. З Форми РС-право судом встановлено, що позивачці зараховані періоди до страхового стажу:

- з 01.09.1977 по 23.06.1980;

- з 09.06.1985 по 08.06.1988;

- з 01.07.1994 по 01.07.1999;

- з 17.08.1999 по 30.11.2000.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 05.08.1980 по 02.02.1983;

- з 14.04.1983 по 08.06.1985;

- з 09.06.1988 по 16.05.1994;

- з 17.05.1994 по 30.06.1994;

- з 02.07.1999 по 16.08.1999.

У позовних вимогах позивачка також просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути її заяву від 02.02.2024 про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції зазначив, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Також, суд першої інстанції вказав, що невід`ємною частиною конституційного права на судовий захист є можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог щодо поновлення яких встановлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, що забезпечено конкретними гарантіями, які б дозволяли реалізувати його в повному об`ємі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

З урахуванням періодів, що необхідно зобов`язати до страхового стажу позивача за рішенням суду, стаж позивачки буде недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак позовна вимога щодо повторного розгляду заяви позивачки про призначення їй пенсії за віком є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як передбачено ст.1 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.5 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з ч.1 ст.9 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Як передбачено ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до ч.3 ст.44 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.64 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: - отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; - проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; - вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; - порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідач має право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Аналогічне визначення вказане в ч.1 ст.24 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Вимогами ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1-2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить про те, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи показань свідків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №415/4914/16-а, від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а, від 21.05.2020 у справі №550/927/17 та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58 також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинної на момент заведення трудової книжки позивача, далі також Інструкція №162), пунктом 1.1. якої було також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

02.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. До заяви про призначення пенсії позивачкою надано, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 від 05.08.1980 та архівний витяг від 01.02.2024 №Г-132.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 08.02.2024 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 02.02.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

До страхового стажу позивачки не зараховано:

- періоди роботи, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980, оскільки написання імені на титульному листі трудової книжки не відповідає імені у паспорті заявниці;

- період роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994, відображений у архівному витязі від 01.02.2024 №Г-132, оскільки ім`я не відповідає імені у паспорті особи.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивачці зараховані періоди до страхового стажу: з 01.09.1977 по 23.06.1980; з 09.06.1985 по 08.06.1988; з 01.07.1994 по 01.07.1999; з 17.08.1999 по 30.11.2000.

В свою чергу, відповідачем не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 05.08.1980 по 02.02.1983; з 14.04.1983 по 08.06.1985; з 09.06.1988 по 16.05.1994; з 17.05.1994 по 30.06.1994; з 02.07.1999 по 16.08.1999.

З документів, долучених позивачем до матеріалів справи судом встановлено, що у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивачки: " ОСОБА_1 ", російською мовою " ОСОБА_1 " дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980 року зазначено прізвище позивачки російською мовою:

- ОСОБА_2 (закреслено);

- ОСОБА_3 (закреслено);

- ОСОБА_4 ;

ім`я та по батькові позивачки (російською мовою): " ОСОБА_5 ", дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В архівній довідці від 01.02.2024 року № Г-132 зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивачки в наказі на прийняття на роботу від 14.04.1983 року № 39-К (російською мовою): " ОСОБА_6 ", а в наказі про звільнення з роботи від 16.05.1994 року № 30-к (українською мовою): " ОСОБА_1 ".

Відповідності до свідоцтва про народження позивачки виданого 07.02.1962, її прізвище, ім`я та по батькові російською мовою: " ОСОБА_6 ".

У дипломі донецького індустріального технікуму серії НОМЕР_4 прізвище позивачки " ОСОБА_6 ".

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 17.11.1984, після реєстрації шлюбу 17.11.1984 року позивачка обрала замість свого прізвища " ОСОБА_2 " прізвище чоловіка " ОСОБА_3 ".

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 27.02.1987 у позивачки залишилось прізвище " ОСОБА_3 ".

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 18.06.1987, " ОСОБА_7 " після реєстрацію шлюбу обрала прізвище чоловіка " ОСОБА_4 ".

Відповідно до п. 2.10 Інструкції № 162, яка була чинною станом на час заповнення титульного аркушу трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 05.08.1980, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. […].

Згідно з п. 2.12 Інструкції № 162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконуються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не прийняття до уваги суб`єктом владних повноважень відповідачем записів у трудовій книжці особи, що звернулася із заявою про призначення пенсії, з підстав невідповідностей даних особи у паспорті та свідоцтві про шлюб, суд може визнати надмірним формалізмом, так як на підставі наданих особою документів у сукупності можна встановити достовірність відомостей, стосовно яких здійснений запис у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 05.08.1980.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 05.08.1980 по 02.02.1983; з 14.04.1983 по 08.06.1985; з 09.06.1988 по 16.05.1994; з 17.05.1994 по 30.06.1994; з 02.07.1999 по 16.08.1999, оскільки невідповідність імені і по батькові є формальною неточністю, та в даному випадку не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Окрім цього, колегія суддів підкреслює, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 06.03.2018 у справах №754/14898/15-а, №127/9055/17, від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 08.02.2021 у справі № 487/68/17, від 30.09.2021 у справі №300/860/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи проаналізовані норми законодавства та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.02.2024 №64 в частині визначення страхового стажу.

Також, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Схожий висновок вказаний Верховним Судом у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вказане, доводи апелянта в частині обраної форми захисту судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.