Справа № 520/4223/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р. № 520/4223/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61000, м. Харків, вул. Куликівська, 12, ) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків, вул. Куликівська, 12, ) у виконавчому провадженні № 76820948 від 20.01.2025 року:

· про відкриття виконавчого провадження;

· про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

· про стягнення виконавчого збору;

· про арешт коштів боржника;

- від 10.02.2025 року:

· про розшук майна боржника.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні у Київському відділі Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №76820948 з примусового виконання постанови №19973 від 11.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 штрафу в розмірі 34000,00 грн.

20.01.2025 державним виконавцем відділу, керуючись статтями 3,4,24,25,26,24 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76820948, копію якої направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням за № 161.

20.01.2025 державним виконавцем відділу винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

20.01.2025 державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

20.01.2025 державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт коштів боржника.

10.02.2025 державним виконавцем відділу винесено постанову про розшук майна боржника.

Позивачем на адресу Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано клопотання про закінчення виконавчого провадження (зареєстровано у відділі 26.02.2025 вх.№3162).

Листом від 06.03.2025 Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на звернення позивача від 26.02.2025 вх.№3162 повідомило, що оскільки заявником подано до Київського районного суду м. Харкова адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та ухвалою по справі №953/11847/24 від 27.12.2024 відкрито провадження про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, після вирішення питання по суті, позивачу запропоновано направити до Київського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ копію відповідного рішення.

Крім того, відповідач у листі зазначив, що боржник має право звернутися із заявою до виконавчої служби про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що19.12.2024 ним до Київського районного суду м. Харкова було подано адміністративний позов про скасування зазначеної постанови № 19973.

Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження адміністративній справі №953/11847/24 за вказаним вище адміністративним позовом. Рішення в зазначеній справі не прийнято.

Так, позивач зазначає, що незважаючи на відсутність судового рішення щодо оскарження постанови № 19973, посадові особи стягувача, надіслали відповідачу постанову №19973 для примусового виконання.

На думку позивача, відповідач мав право розпочати примусове виконання постанови №19973 не раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення адміністративного позову у справі № 953/11847/24 без задоволення.

Крім того, зі змісту позову убачається, що позивач має відкритий рахунок у АТ «Універсал Банк», на вказаний рахунок позивачу перераховується пенсія.

Позивач посилається на те, що накладення арешту на пенсійний рахунок, що відкритий у АТ «Універсал Банк», унеможливлює отримання ним пенсії та є рахунком зі спеціальним режимом використання.

11.02.2025 було здійснено звернення стягнення (примусове списання) коштів з належного позивачу карткового рахунку на суму 4478,83 гривень, що убачається з наданих позивачем до матеріалів справи відомостей про списання коштів з особового кабінету.

Вказані обставини, як зазначає позивач, позбавляють його можливості користуватися належною йому карткою АТ «Універсал Банк», оскільки в особовому кабінеті відображається інформація, що державним виконавцем на грошові кошти, що знаходяться на вказаному рахунку накладено арешт, що порушує права позивача, як власника, адже позбавляє його права розпоряджатися належним йому майном.

11.02.2025 позивач усно звернувся до державного виконавця Лаптіковій Д.В., у якої на виконанні знаходиться виконавче провадження №76820948 та повідомив про направлення ним до Київського районного суду м. Харкова адміністративного позову про скасування постанови №19973, а також, що арештований рахунок призначений для виплати пенсії. У відповідь ОСОБА_2 відповіла, що керується Законом «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає, що станом на час подачі даного адміністративного позову, дії щодо закінчення виконавчого провадження, зняття арешту з його карткового рахунку та повернення належних позивачу коштів, які примусово були стягнуті виконавцем з його рахунку, не вчинено.

На думку позивача, відповідач безпідставно розпочав примусове виконання постанови №19973, наклав арешт на картковий рахунок позивача та списав кошти з рахунку.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до приписів ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.01.2025 державним виконавцем Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №76820948 з примусового виконання постанови №19973 від 11.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Відкриття виконавчого провадження здійснено державним виконавцем на підставі заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.01.2025 про виконання зазначеної постанови №19973 від 11.12.2024.

Вказана заява стягувача надійшла на адресу відділу 20.01.2025 за вх.№612.

Суд зазначає, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 №19973 від 11.12.2024 набрала законної сили 11.12.2024 і з цієї дати почався відлік п`ятнадцятиденного строку або на добровільну сплату штрафу або на її оскарження, зокрема, в судовому порядку.

Відповідно до ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною 1 статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 №19973 від 11.12.2024 набрала законної сили 11.12.2024, у зв`язку із несплатою позивачем штрафу в добровільному порядку, остання в межах встановленого законом строку з моменту набрання постановою законної сили була направлена для примусового виконання.

Що стосується доводів позивача про те, що відповідач мав право розпочати примусове виконання постанови №19973 не раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення адміністративного позову у справі № 953/11847/24 без задоволення, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Разом з тим, до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що станом на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження №76820948, старшому державному виконавцю було відомо про те, що постанова №19973 від 11.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 оскаржується в Київському районному суді м. Харкова.

Суд зазначає, що державні виконавці в силу Закону №1404 не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, за умови пред`явлення належним чином заповненого виконавчого документа.

З матеріалів справи судом встановлено, що про оскарження постанови №19973 від 11.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача вже після відкриття виконавчого провадження №76820948 за відповідною заявою стягувача.

Разом з тим, суд зазначає, що правомірність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення до Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяви про примусове виконання постанови №19973 від 11.12.2024, не є предметом розгляду у цій справі.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, суд зазначає, наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, отримавши 11.12.2024 вказану постанову №19973 від 11.12.2024, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про її оскарження 19.12.2024.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова суду від 27.12.2024 відкрито провадження адміністративній справі №953/11847/24 за вказаним вище адміністративним позовом.

Суд зазначає, що оскарження в судовому порядку постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, є підставою для зупинення строку для примусового виконання постанови.

Проте, позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження звернення ним із відповідною заявою до Київського районного суду м. Харкова у справі №953/11847/24 про зупинення виконання оскарженої постанови №19973 від 11.12.2024, до ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог.

На час прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №76820948 та на час розгляду даної адміністративної справи, постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 №19973 від 11.12.2024, є чинною, у встановленому законом порядку не скасована.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на момент винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не існувало жодних перешкод для її прийняття, оскільки виконавчий документ подано у межах встановленого законом строку, а виконавець не наділений повноваженнями перевірки інформації щодо можливого судового оскарження постанови про накладення штрафу, якщо йому про це не було повідомлено належним чином.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 76820948 від 20.01.2025 про відкриття виконавчого провадження.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому у відповідності до п.1 Інструкції звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 - 70 Закону.

Згідно п.3 Інструкції, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Постанова повинна містити: повне найменування та місцезнаходження підприємства, установи, організації, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи чи фізичної особи - підприємця, якій надсилається постанова, та її місце проживання; порядок стягнення суми боргу; розмір відрахувань; реквізити рахунку органу державної виконавчої служби, рахунку приватного виконавця, на який необхідно перераховувати стягнуті кошти; вимогу щодо направлення звітів про здійснені відрахування та виплати із зазначенням періодичності подання звітів та адреси, на яку необхідно направляти звіти; роз`яснення про відповідальність за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог Закону ( у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника). Постанова підписується виконавцем.

Контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт (п.4 Інструкції).

Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження (п.9 Інструкції).

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, пенсії, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Частинами першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, у розмірі не більше 20 відсотків пенсії за іншими видами стягнень.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, здійснюючи стягнення за виконавчим документом, може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 444/2503/17.

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Судом встановлено, що 20.01.2025 Київським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову (ВП №76820948) про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

При цьому державний виконавець визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

Разом з тим, до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що банк повідомляв державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника ОСОБА_1 , а також про повернення виконавцю його постанови без виконання.

Надані позивачем до матеріалів справи відомості про списання коштів з особового кабінету не свідчать про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, а лише повідомляє про те, що відбулося стягнення відповідно до виконавчого провадження.

Крім того, дані відомості не містять підтвердження того, що цей рахунок використовується виключно для отримання пенсії.

Оскільки банк, який виконував оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, не визначив статус коштів, які надходять на рахунок позивача, як такі, накладення арешту на які заборонено законом, у виконавця були відсутні підстави для застосування положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арешту з рахунку, на який надходять пенсійні кошти боржника.

Станом на час винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника державний виконавець не мав інформації про віднесення рахунків боржника в АТ «Універсал Банк» до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

В свою чергу АТ «Універсал Банк» не повідомив державного виконавця про неможливість накладення арешту на вказані рахунки.

Таким чином, виконавець, приймаючи оскаржувану постанову від 20.01.2025 про арешт коштів боржника, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Пунктами 1, 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція № 512/5) встановлено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Відтак стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Суд зазначає, що стягнення витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до положень статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 п. 2 р.6 Наказу 512/5 від 02.04.2012 Міністерства юстиції України "Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень", виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини).

За таких обставин, приймаючи постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв відповідно до положень статей 3, 27, 40, 42 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції №512/5, а отже вказані постанови прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п. 1, п. 3, п. 6, п. 15, п. 22 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Частиною 5 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону № 1404-VIII у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.02.2025 в рамках ВП №76820948 було винесено постанову, якою оголошено в розшук майно боржника: GEELY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Позивач у позовній заяві наполягає на тому, що спірна постанова є протиправною, позаяк позбавляє його права розпоряджатися його майном.

За приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Перший протокол) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що спірна постанова винесена державним виконавцем у відповідності до вказаних критеріїв, позаяк обмеження одного з аспектів права власності позивача на автомобіль (розшук майна) відбулось на підставі відповідних норм діючого національного законодавства (Закону №1404-VIII), переслідує публічний інтерес, оскільки спрямоване на забезпечення реального виконання постанови про накладення штрафу, яка набрала законної сили, і є пропорційним визначеним цілям.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №159/3073/18.

Вказане свідчить, що дії відповідача в процесі здійснення виконавчого провадження не можуть розглядатися як незаконне перешкоджання володінню, користуванню чи розпорядженню майном.

Суд зазначає, що винесенням оскаржуваної постанови відповідач не позбавив майна законного власника, а лише оголосив у розшук майно, яке належить позивачу - боржнику у виконавчому провадженні, що жодним чином не суперечить приписам законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про розшук майна, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просить в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61000, м. Харків, вул. Куликівська, 12, ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 27 березня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях