Справа № 495/284/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 495/284/25

Головуючий у суді І інстанції: Топалова А.Л.

час і місце ухвалення: 14:43:56,

м. Білгород-Дністровський, Одеська область

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ПозивачОСОБА_1
Пред-к позивачаСмірнов Володимир Сергійович (ордер, адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним та скасуваня рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про примусове видворення, винесеного відносно нього відповідачем 12.08.2025 року, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 з жовтня 2024 року отримує правову допомогу з питань його документування відповідно до умов проекту УВКБ ООН "Мобілізація громад, правова та соціальна допомога біженцям та особам без громадянства в Одесі" та є підстави вважати позивача особою без громадянства оскільки, згідно п. 2 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 № 317, право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України. Проте, відповідно до підпункту 2 пункту 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки у разі якщо щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду. Таким чином, оскаржуване рішення не дає змоги ані видворити позивача, ані документувати його як особу без громадянства. При цьому приналежність позивача саме до громадянства Республіки Молдова по даний час не підтверджена.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2025 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що рішення про примусове видворення за межі території України було винесене до належної ідентифікації та документування особи, що на думку апелянта суперечить вимогам законодавства України, а також міжнародним зобов`язанням щодо захисту осіб без громадянства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2024 о 20 год. 10 хв. на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону, в контрольному прикордонному районі, на відстані 9000 м до лінії державного кордону в напрямку населеного пункту Яськи (Україна) населений пункт Тудора (Республіка Молдова) в районі прикордонного знаку № 0597, ОСОБА_1 перебував без документів, що посвідчують особу та документів на право проживання (перебування) в Україні.

10.08.2024 року ОСОБА_1 затримано в порядку статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення на період до 3-х діб з метою встановлення особи.

12.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі ч. 1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

13.08.2025 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області задоволено позов НОМЕР_2 прикордонного загону державної прикордонної служби України про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 .

При винесені зазначеного рішення судом встановлено, що при затриманні відповідач представився громадянином Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю у нього документів, що посвідчують його особу, протокол про адміністративне затримання складено з його слів.

Документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд із території України (паспорт, закордонний паспорт громадянина Республіки Молдова, свідоцтво на повернення в Республіку Молдова) відсутні.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення рішення про примусове видворення ОСОБА_1 НОМЕР_2 Прикордонний загін державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) діяв на законних підставах та в межах своїх повноважень.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відтак, наведена норма передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року №353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22 січня 2018 року № 38/77).

Таким чином, при винесенні рішення про примусове видворення ОСОБА_1 відповідач діяв правомірно, в межах своїх повноважень.

Що стосується з`ясування питання приналежності позивача до громадянства Республіки Молдова встановлено, що відповідачем 12.08.2024 року направлено відповідний запит Консулу Республіки Молдова в м. Одесі, однак відповідь по даний час не отримано.

Що стосується твердження позивача про те, що процедурі примусового видворення має передувати процедура примусового повернення, суд зазначає таке.

Нормами ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 289 КАСУ чітко та неоднозначно сформовано правову позицію та підстави прийняття рішень стосовно іноземців та осіб без громадянства, які здійснили порушення законодавства України про правовий статус іноземців, незаконно перебувають в Україні, а також дії спрямовані на незаконне перетинання державного кордону, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України та визначено порядок дій органів державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

Водночас, з системного аналізу норм ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не вбачається, що процедурі видворення іноземця або особи без громадянства має обов`язково передувати прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, оскільки, нормами ст. 26 Закону прямо встановлено заборону прийняття рішень про примусове повернення до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України.

Згідно з п. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Отже, з системного аналізу слідує, що до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, а саме до іноземців та осіб без громадянства які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України має застосовуватись процедура примусового видворення.

Вказане підтверджується нормами Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 289 КАСУ чітко встановлено, що адміністративний позов з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства може бути поданий так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Позивачем не надано доказів подання ним заяви до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) про визнання його особою без громадянства протягом його часу перебування на території України.

Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» в судовому засіданні не встановлено.

Щодо посилання представника позивача на правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду від 25.04.2024 у справі № 461/2622/23, від 24.05.2023 у справі № 296/8455/22, від 26.06.2019 у справі № 755/12159/18, від 28.02.2019 у справі № 754/2198/17, від 09.08.2019 у справі № 359/5823-16а, суд пояснює, що вказані правові позиції були висловлені Верховним Судом на підставі системного аналізу Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції до внесення змін до статтей 26 та 30 Законами України № 2813-ІХ від 01.12.2022, № 2952-ІХ від 24.02.2023, а тому не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На даний час правові позиції Верховного суду висловлені на підставі системного аналізу Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції чинній з 24.02.2023 з питань обов`язковості застосування процедури примусового повернення перед прийняттям рішення про примусове видворення відсутні.

Як слідує з матеріалів справи позивач документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України не має, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання позивача від 10.08.2024, про належність до громадянства Республіки Молдови стверджував як під час затримання, так і під час проведення подальших процесуальних дій. Позивач народився в Республіці Молдова, у селищі Первомайськ, Слободзейського району в 1984 році, про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_3 видане відділом РАГС у м. Слободзея Республіки Молдова. Згідно із Законом про громадянство Республіки Молдова № 1024-XIV від 02.06.2000 має підстави на надбання громадянства Республіки Молдова за народженням та внаслідок визнання (ст. 11, 12 Закону), оскільки громадянами Республіки Молдова визнаються особи, які народились на території Республіки Молдова, особи, які до 23 червня 1990 року законно і постійно проживали на території Республіки Молдова.

Крім цього, з тим, в ході судового засідання, під час розгляду позову про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України позивач заявив про те, що він є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13.08.2024 № 495/7755/24.

Посилання представника позивача на те, що він є особою без громадянства в розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (абз. 2 ч. 2 ст. 22), не відповідає дійсності, оскільки протягом тривалого часу перебування в Україні позивач нібито усвідомлюючи про це, жодних дій по встановленню цього статусу не вжив, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), із заявою про визнання особою без громадянства, не звертався. Доказів подання такої заяви позивач не надавав як в ході проведення з ним заходів щодо встановлення особи, в суді під час розгляду позову, так і не надав в позовній заяві, що свідчить про те, що він не являється особою без громадянства.

Крім цього, під час проведення заходів по ідентифікації, позивач стверджував, що він є громадянином Республіки Молдова. 11.08.2024 виконав заяву до Консульства Республіки Молдова в м. Одеса про видачу йому свідоцтва на повернення до Республіки Молдова, оскільки хоче повернутись додому, яку було направлено з відповідним листом до Консульства Республіки Молдова від 12.08.2024 № 02.1/15737- 24-Вих (міститься в матеріалах справи).

Отже, твердження представника позивача, про те, що ОСОБА_3 є особою без громадянства є безпідставним та таким, що не має під собою жодного підґрунтя, в тому числі підтверджується жодними належними доказами.

Позивачем не заперечується, що позивач - ОСОБА_3 не має документів, що посвідчують особу, дають право на перебування в Україні, дають право на виїзд з території України. Відсутність таких документів підтверджується всіма наявними в матеріалах справи матеріалами.

Разом з тим, у НОМЕР_2 прикордонного загону були обґрунтовані підстави вважати, що позивач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, оскільки документів, що посвідчують особу, дають право виїзду з території України позивач не мав, законних засобів для існування на території України не мав.

Окремо слід зауважити, що позивач станом на теперішній час документів, що посвідчують особу, дають право виїзду з території України позивач не має.

Отже, під час прийняття рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_4 НОМЕР_2 прикордонний загін діяв виключно в межах повноважень наданих ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Отже, судом встановлено, що під час винесення рішення про примусове видворення ОСОБА_1 НОМЕР_2 Прикордонний загін державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) діяв на законних підставах та в межах своїх повноважень, тому позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2025 року по справі № 495/284/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький