Справа № 711/1594/25
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2025-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1594/25
Номер провадження 2-а/711/33/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчик Р.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

26.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із адміністративним позовом, в якому просить поновити строк на звернення до суду з вказаною позовною заяво, а також скасувати постанови по справам про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 201-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №2556/М/2024, 2557/М/2024 від 07 грудня 2024 року, а провадження у справах закрити.

Просить суд прийняти позовну заяву до розгляду; внести до Електронного Суду у підсистемі Електронний суд ЄСІТС відомості про позивача як учасника у справі з можливістю отримання документів; поновити строк на звернення до суду з вказаною позовною заявою оскільки оскаржувані постанови отримані 09.01.2025 та в подальшому відбувалось звернення до суду; скасувати постанову № 2556/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.2024 та закрити провадження у справі; скасувати постанову № 2557/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.2024 та закрити провадження у справі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем про подачі позовної заяви не було сплачено судовий збір.

17.03.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків з платіжною інструкцією № А2Т2-Р38М-464Т-1МА4 від 13.03.2025 року, з якої вбачається, що 13.03.2025 року о 19:20 год. позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд приходить до наступних висновків.

Частина друга статті 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому звернення до суду має здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

У пункті 570 рішення у справі ВАТ "Нафтова компанія Юкос проти Росії" Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Інакше кажучи, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, Європейський суд з прав людини сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суд, надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Правовою основою згаданої презумпції є обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказаний обов`язок закріплений частиною 1 статті 68 Конституції України. Суд наголошує на тому, що обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. З цього положення випливає загальновідома формула, а саме - незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка детермінована частиною другою статті 68 Конституції України.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, виходячи з положень статей 122 і 123 КАС України, суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку - дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі або повернути позовну заяву (на стадії до відкриття провадження) чи залишити її без розгляду (на стадії після відкриття провадження).

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Окрім цього, не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 ЄСПЛ зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, згідно з практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява №28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4)ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №№120/5780/20-а.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Вказане узгоджується із висновками, відображеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19.

Суд, оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є оскарження постанов відповідача № 2556/М/2024, № 2557/М/2024 по справам про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 07.12.2024 року, які позивач отримав 09.01.2025 року

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, починаючи з 10.01.2025 року розпочався десятиденний строк, передбачений КАС України для оскарження постанов начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 07.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 2101КУпАП, який закінчився 19.01.2025 року.

Із адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси 26.02.2025 року (вхідний №7732/25), з пропущенням процесуального строку.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Питання поновлення строку на звернення до суду неодноразово розглядалося Верховним Судом, зокрема у справах № 500/4332/22 та № 500/1185/21.

Верховний Суд зауважує, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Водночас, згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (аналогічний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19).

Так, обґрунтовуючи клопотання про поновлення процесуального строку, позивач посилається на те, що він звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про скасування постанов № 2556/М/2024 та №2557/М/2024.

Ухвалою від 24.01.2025 року у справі 711/577/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанов про адміністративні правопорушення залишено без руху, з підстав не сплати судового збору. Вказану ухвалу позивач не отримував оскільки не користувався Електронийм судом і не мав можливості до нього зайти.

Ухвалою від 11.02.2025 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Петренко О.В. постановив ухвалу якою позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанов про адміністративні правопорушення повернуто позивачеві разом із доданими матеріалами. Вказана ухвала отримана матір`ю позивача 14.02.2025 рекомендованим листом і передана позивачу 16.02.2025.

Позивач не був обізнаний про те, що позовну заяву було залишено без руху, а від так і не мав можливості усунути недоліки. Електронний цифровий підпис позивача був пошкоджений і неможливо було зайти до системи Електроний Суд. Крім того, пошта яка була вказана не використовувалась. Позивач перевіряв відомості по сайту Придніпровського районного суду м. Черкаси, на якому відомості про справу були відсутні, так само відсутні відомості і на сайті Судової влади в розділі пошук справ по позивачу. В канцелярії суду було повідомлено, що очікуйте поштового повідомлення. Позивач не усунув недоліків з поважних причин. А тому повторно звертається до суду та просить поновити строк на оскарження вказаних постанов. Позивач перевипустив електроний підпис 25.02.2025, відновив дані та невідкладно звертається до суду з вказаним позовом.

Як встановлено з системи документообігу Придніпровського районного суду м. Черкаси (Д-3), 22.01.2025 року ОСОБА_1 звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою, в якій просив суд поновити строк на звернення до суду з вказаною позовною заяво, а також скасувати постанови по справам про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 201-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №2556/М/2024, 2557/М/2024 від 07 грудня 2024 року, а провадження у справах закрити.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Петренка О.В. від 24.01.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про адміністративні правопорушення залишено без руху, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору при подачі позовної заяви. Встановлено позивачу десятиденний строк, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (квитанції, платіжної інструкції тощо) або належним чином завірених документів, що надають право позивачу бути звільненою від сплати судового збору, перелік яких викладений у ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Петренка О.В. від 11.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про адміністративні правопорушення повернуто позивачеві разом із доданими матеріалами.

Підставою для повернення позовної заяви стало те, що у встановлений строк допущенні, при подачі позовної заяви, недоліки позивачем не усунуті (не сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн), суддя дійшов висновку, що позовну заяву потрібно повернути позивачу на підставі п.1 ч.4 ст. 169 КАС України.

Із змісту цієї ухвали вбачається, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з метою усунення недоліків означеної заяви по суті справи; строк для усунення недоліків судом був встановлений у 10 (десять) днів з дня отримання копії цього судового рішення.

Оскільки позивач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», тому суд 24 січня 2025 року надіслав копію ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2025 року в електронній формі до електронного кабінету позивача ОСОБА_1 .

Згідно довідки про доставку електронного документу, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 24.01.2025 по справі №711/577/25 (суддя Петренко О.В.), а також (за наявності) прикріплені до нього файли, доставлено до електронного кабінету позивача ОСОБА_1 у підсистемі «Електронний суд» 24.01.2025 о 20 год 06 хв 06 сек.

За таких обставин, посилання позивача на те, що він не був обізнаний про те, що позовну заяву було залишено без руху, а від так і не мав можливості усунути недоліки не відповідають дійсності.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що повторно звертаючись 26.02.2025 року до суду із позовом, позивачем, який був достовірно обізнаний про необхідність сплати судового збору при подачі позовної заяви, знову не було сплачено судовий збір, що стало підставою для залишення цієї позовної заяви без руху.

Отже, підсумовуючи наведене, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб`єктивний характер. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом, суду надано не було.

Суд зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Таким чином, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його обізнаність з існуванням порушеного права, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

З огляду на наведене, суддя дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, а причини його пропуску, наведені позивачем у заяві про поновлення процесуального строку (строку звернення до суду) є неповажними, у зв`язку з чим суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених статею 123 КАС України.

Отже, зазначену позовну заяву слід повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись статтями 123, 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для звернення до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, разом з додатками повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Р. В. Демчик