Справа № 420/5747/21
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/5747/21

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по даній адміністративній справі, яким йому відмовлено у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказав, що рішенням Конституційного Суду України по справі №3-157/2023 від 18.12.2024 року, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру», відповідно до якого прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Заперечуючи проти задоволення заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, Офіс Генерального прокурора та Одеська обласна прокуратура надала відзиви, в яких зазначено, що судовим рішення, яке набрало законної сили, судами зроблено висновок, що кадрова комісія при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Поряд з цим, у відзиві вказувалося, що рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 року № №3-157/2023 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року за виключними обставинами відмовлено, рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5747/21 залишено в силі.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким подану заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що його було звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 та органів прокуратури саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру, тобто у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. За таких обставин, на думку апелянта, його звільнено на підставі норми, яка визнана неконституційною.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок, що ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 2 частини 2 статті 41 Закону України Про прокуратуру.

Одеська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора надали до суду відзив на апеляційну скаргу, в яких просили скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311, 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України з 25.07.2001 на прокурорсько-слідчих посадах та з 06.06.2017 року працював на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області (т. 1 а.с. 142-144).

У зв`язку із проведенням атестації прокурорів, ОСОБА_1 подав відповідну заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (т. 1 а.с. 219).

ОСОБА_1 пройдено два етапи атестації: 1. Складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження. 2. Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та допущено до третього етапу: співбесіда.

20 січня 2021 року другою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення №3 Про неуспішне проходження прокурором атестації від 20 січня 2021 року, відповідно до якого встановлено недотримання прокурором ОСОБА_1 вимог професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (т.1, а.с. 129-134), що підтверджено протоколом засідання другої кадрової комісії № 41 від 20.01.2021 року (т. 1, а.с. 123-128).

10 березня 2021 року Одеською обласною прокуратурою, відповідно до ст. 11, п. 2 ч. 2 ст. 41 ЗУ Про прокуратуру, пп. 2 п. 19 розд. ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнято наказ № 380к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст. 51 ЗУ Про прокуратуру з 15.03.2021 року (т. 1 а.с. 141).

Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №3 від 20 січня 2021 року, згідно з якого позивач не пройшов атестацію, визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури №380к від 10.03.2021 року, яким позивача звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру, поновити в Суворовській окружній прокуратурі міста Одеси на посаді прокурора та в органах прокуратури з 15.03.2021 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі № 420/5747/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення №3 від 20 січня 2021 року, наказу №380к від 10.03.2021 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовлено в повному обсязі.

Прийнятим Конституційним Судом України рішенням від 18 грудня 2024 року №11-р(II)/2024 у справі №3-157/2023(290/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) зі змінами, відповідно до якого прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Відмовляючи у задоволені заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли між сторонами до прийняття рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року №11-р(II)/2024 у справі №3-157/2023(290/23), та вказане рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. З огляду на це, прийняте Конституційним Судом України рішення на спірні правовідносини не впливає, тому підстав для задоволення заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами не має.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно із пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Приписами частини шостої статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 365 КАС України).

Зважаючи на підстави звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року за виключними обставинами, суд звертає увагу на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку із встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, уже було предметом розгляду Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. Так, у постанові від 19 лютого 2021 року в справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. У цій постанові також зазначено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічна позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалах від 21 грудня 2022 року в справі №140/2217/19 та від 22 грудня 2022 року в справі №805/1312/16-а.

Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року), у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року), у справі №420/1319/21 (ухвала від 04 травня 2023 року), у справі №580/2313/20 (ухвала від 10 травня 2023 року), у справі №620/4397/20 (ухвала від 11 травня 2023 року), у справі № 640/21763/19 (постанова від 18.12.2024 року), у справі № 540/352/21 (постанова від 26.02.2025 року) та інших.

Дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року в справі №4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження «якщо рішення суду ще не виконане») - на підставі якого у справі №4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - в цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.

Тож, дотримуючись усталеної правової позиції щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, колегія суддів у цій справі зважає на те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно, це судове рішення не підлягає примусовому виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Необхідно також зазначити, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон №2136-VIII).

Водночас у частині першій статті 97 Закону №2136-VIII визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону №2136-VIII дає підстави для висновку, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі та застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі та виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, проте продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством України визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року №11-р(II)/2024 у справі №3-157/2023(290/23) (пункт 3) визначено, що пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно, указана норма на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою, яка розглядається, є чинною.

Зазначене у сукупності не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалах від 10 лютого 2025 року у справі №160/5839/20, від 20 лютого 2025 року у справі №420/4350/20, від 24 лютого 2025 року у справі №420/4490/20, від 25 лютого 2025 року у справі №520/6697/2020, від 06 березня 2025 року у справах №420/4589/20 та №640/1218/20, від 07 березня 2025 року у справі №420/4982/20, від 13 березня 2025 року у справі №420/4572/20 постановлених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень за виключними обставинами по аналогічних правовідносинах.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не має.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко