Справа № 400/10202/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10202/24

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

повний текст судового рішення

складено 18.11.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 07.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 07.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача підтримки щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2024 року по 15.10.2024 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, одноразової допомоги при звільнення за 30 календарних місяців, грошової компенсації за невикористані 63 доби щорічної основної відпустки за 2022 2024 роки, грошової компенсації за невикористані 42 доби щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 2024 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 01.01.2024 року по 15.10.2024 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, одноразової допомоги при звільнення за 30 календарних місяців, грошової компенсації за невикористані 63 доби щорічної основної відпустки за 2022 2024 роки, грошової компенсації за невикористані 42 доби щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 2024 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року залишено позовну заяву без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у даній справі в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 15.07.2024 року.

11.11.2024 року представник позивача подав до суду заяву про поновлення строків, яку умотивував тим, що позивач у період з 07.03.2022 року по 15.10.2024 року проходив військову службу, в цей період і у нього не було можливості направити до суду позовну заяву у зв`язку з необхідністю виконання завдань за призначення військової служби згідно із займаною посадою. Також, представник позивача зазначив, що позивача звільнено з військової служби 15.10.2024 року, а тому він звернувся у межах тримісячного строку з дня звільнення з військової служби.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача від 11.11.2024 року про поновлення строків звернення до Миколаївського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 15.07.2024 року.

Позовну заяву позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернуто в частині позовних вимог, а саме щодо:

- визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 07.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 07.03.2022 року по 31.12.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправними дії відповідача підтримки щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2024 року по 15.07.2024 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, одноразової допомоги при звільнення за 30 календарних місяців, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 2024 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 01.01.2024 року по 15.07.2024 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, одноразової допомоги при звільнення за 30 календарних місяців, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 2024 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №400/10202/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування ухвали.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в період з 07.03.2022 року по 15.10.2024 року позивач безперервно проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується матеріалами справи. 15.10.2024 року позивача було звільнено з військової служби та 28.10.2024 року він звернувся до суду, тобто в межах тримісячного строку.

Оскільки звільнення у період з 19.07.2022 року по 15.10.2024 року не відбулось, а позивач безперервно проходив військову службу, то, на його думку, щомісяця подавати позовні вимоги проти діючого роботодавця, де позивач проходе військову службу, підстав не було. Відтак, як зазначає апелянт, він щомісяця не мав подавати позовні заяви (у період з 19.07.2022 року по 15.10.2024 року 28 позовних заяв),а 28.10.2024 року звернувся до суду із однією позовною заявою щодо спірного питання за весь період військової служби.

13.12.2024 року (вхід.№55830/24) на адресу суду апеляційної інстанції від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №400/10202/24 без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 року - без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Суд першої інстанції ухвалою від 04.11.2024 року про залишення позовної заяви без руху у справі №400/10202/24 наголосив на тому, що право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців враховуючи положення частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-ІХ), до 18.07.2022 року не обмежене будь-яким строком. Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ) з 19.07.2022 року обмежене тримісячним строком; водночас вказаний строк не підлягає застосуванню до 30.06.2023 року, так як він продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року.

Тримісячний строк звернення до суду щодо виплати йому грошового забезпечення спливає через три місяці з дня, коли він дізнався про порушення свого права, а саме з моменту отримання грошового забезпечення.

З наведеного слідує, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати грошового забезпечення позивачеві за період з 19.07.2022 року по 15.07.2024 року подані з порушенням тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

Тому, як зазначив суд першої інстанції, є необґрунтованими твердження представника позивача, які зазначені у заяві про поновлення строків звернення до суду, про те, що строки виплати грошового забезпечення військовослужбовців необхідно обчислювати з дня проведення розрахунків з таким військовослужбовцем при його звільненні з військової служби.

Що стосується такої підстави для визнання поважними причинами пропуску строку звернення до суду, як перебування позивача на військовій службі у період з 07.03.2022 року по 15.10.2024 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-ІХ).) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід застосовувати до спірних правовідносин, колегія суддів, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України.

З цього слідує, що тримісячний строк звернення до суду щодо виплати позивачу грошового забезпечення спливає через три місяці з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу з 07.03.2022 року по 15.10.2024 року у ІНФОРМАЦІЯ_2 та був зарахований на грошеве забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до наказу від 15.10.2024 року №269 позивача 15.10.2024 року звільнено з військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до абзацу третього пункту 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі Порядок №260), грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий.

Колегія суддів зазначає, що про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за відповідний місяць позивач дізнавався першого числа місяця, який слідував за наступним місяцем.

Відповідно, тримісячний строк звернення до суду щодо виплати позивачу грошового забезпечення спливає через три місяці з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права.

При цьому, колегія суддів вважає, що позивач не був позбавлений права під час проходження військової служби на звернення до відповідача про надання йому роз`яснень щодо складових виплаченого йому грошового забезпечення та для звернення до суду з відповідним позовом.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, вчинених на звернення позивача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З огляду на викладене, позивачем пропущено тримісячний строк відповідно до положень частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції, чинній з 19 липня 2022 року.

Так, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Частиною другою статті 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави для застосування норм ст. 123 КАС України та повернення позову в частині позовних вимог.

У цій справі судом першої інстанції повернуто позовну заяву лише щодо частини позовних вимог, проте період позовних вимог заявлений до 19.07.2022 року, а саме до внесення змін до законодавства, судом першої інстанції прийнятий до розгляду та відкрито адміністративне провадження щодо періоду вимог з 16.07.2024 року по 15.10.2024 року, що не свідчить про не допуск позивача до судового захисту.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 47 постанови від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Верховний Суд сформував правову позицію, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Відтак сам факт введення в Україні воєнного стану не є самостійною обставиною, що унеможливлює подання позову до адміністративного суду в строки, встановлені КАС України.

У пунктах 30 і 31 мотивувальної частини постанови від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

У заяві про поновлення строку звернення до суду від 11.11.2024 року представник позивача стверджує, що сам факт перебування позивача у відповідний період на військовій службі є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду. Водночас він посилається на правові висновки Верховного Суду.

Однак, у наведених представником постановах Верховний Суд, зокрема у постанові від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22, зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З наведеного слідує, що сам факт проходження позивача військової служби не може бути безумовною підставою для поновлення строків звернення до адміністративного суду. Суд при вирішенні поважності причин пропуску відповідних строків повинен дослідити умови проходження позивачкою військової служби, зокрема, чи були наявні обставини, що унеможливлювали вчасно звернутися до суду з відповідним позовом.

В свою чергу, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до даних військового квитка позивача, він з 07.03.2022 року по 15.10.2024 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка входить до складу Повітряних Сил Збройних Сил України.

У позовній заяві позивач зазначив місцем свого постійного проживання у м. Миколаєві, яке не відноситься до території бойових дій.

З наявних у матеріалах справи документах слідує, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 поряд з місцем свого постійного проживання, а тому у позивача була можливість вчасно дізнатись про отримане грошове забезпечення, як вважає позивач у неналежному розмірі і звернутись в межах строку до Миколаївського окружного адміністративного суду. Позивач не надав доказів щодо його відрядження в райони, де ведуться бойові дії (наприклад, витяги із наказів про відрядження), а тому позивач не був обмежений у доступі до правової допомоги та, мав можливість звернутись до суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебування позивача на військовій службі у період з 07.03.2022 року по 15.10.2024 року суттєво не обмежувало та не ускладнювало його можливість вчинити процесуальні дії (подати позовну заяву тощо) у визначений законом строк.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення заяви представника позивача від 11.11.2024 року про визнання поважними причини попуску строку для звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм права, при повному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 312; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька