Справа № 460/27571/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/27571/23 пров. № А/857/2784/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Млинівської селищної ради Рівненської області на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 460/27571/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Млинівської селищної ради Рівненської області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

місце ухвалення судового рішення м.Рівне
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїНор У.М.
дата складання повного тексту рішення16.12.2024

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 460/27571/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Млинівської селищної ради Рівненської області.

Визнано протиправним та скасовано рішення Млинівської селищної ради №3047 від 07.11.2023 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Млинівської селищної ради восьмого скликання ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 з 07.11.2023 на посаді секретаря Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області.

Стягнуто з Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2023 по 29.11.2024 в розмірі 466053,10 грн.

Допущено до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць.

04.12.2024 до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у даній адміністративній справі, з метою вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 37500,00 грн.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 460/27571/23 задоволено частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Млинівської селищної ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про присудження судових витрат відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що обумовлене додаткове рішенця є похідним від первісного судового акта та є його невід`ємною складовою та має на меті усунити неповноту судового рішення. Отож додаткове рішення від 16.12.2024 року є похідним від основного рішення, яке було винесено судом 29.11.2024 року (повний текст якого складено 05.12.2021року). При цьому відповідач зазначив, що з урахуванням очевидних та наявних правових підстав для скасування рішення від 29.11.2024 року, оскаржуване додаткове рішення від 16.12.2024 року також підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази.

В судовому засіданні представники відповідача Басюк О.П., Якобчук П.О. надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Тищук К.П. в судовому засіданні надали пояснення та заперечили проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи додаткове судове рішення про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що:

-долученими до позову документами позивачем доведено надання йому у цій справі професійної правничої допомоги у суді першої інстанції;

-підготовка даної справи вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адвокат був задіяним до судових засідань, проте суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 37500,00 грн. є неспівмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг;

-витрати зазначені в заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, а відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.12.2024 року до суду надійшла заява представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

До вказаної заяви було надано:

додаток №1 від 29.11.2024 року до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 20.12.2023 року, відповідно до якого вартість послуг за надання правничої допомоги у цій справі становить 37500 грн;

акт приймання- передачі наданих послуг з правничої допомоги у справі №560/27571/23 від 29.11.2024 року за змістом якого у вказаній справі надано послуги професійної правничої допомоги адвокатом у розмірі 25 годин, загальною вартістю 37500 грн;

квитанцію до прибуткового ордеру від 29.11.2024 року про сплату позивачем адвокату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 37500 грн.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 1, 7 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ч.3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст. 134 КАС України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

-інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

-представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

З аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в ч. 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З матеріалів справи убачається, що 04.12.2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

До вказаної заяви було надано: додаток №1 від 29.11.2024 року до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 20.12.2023 року, відповідно до якого вартість послуг за надання правничої допомоги у цій справі становить 37500 грн; акт приймання- передачі наданих послуг з правничої допомоги у справі №560/27571/23 від 29.11.2024 року за змістом якого у вказаній справі надано послуги професійної правничої допомоги адвокатом у розмірі 25 годин, загальною вартістю 37500 грн; квитанцію до прибуткового ордеру від 29.11.2024 року про сплату позивачем адвокату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 37500 грн.

Долученими до позову документами позивачем доведено надання йому адвокатом професійної правничої допомоги у суді першої інстанції.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази щодо обсягу та розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підготовка даної справи вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, а відтак заявлений розмір витрат на правову допомогу на рівні 37500,00 грн. є неспівмірним зі складністю цієї заяви, обсягом послуг та затраченим адвокатом часом на надання таких послуг. У зв`язку з вказаним суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідачем не заперечується обставини щодо співмірності присудженого розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Однак, відповідач заперечує можливість їх присудження з огляду на очевидність та наявність правових підстав для скасування у цій справі судового рішення від 29.11.2024 року винесеного по суті спору у зв`язку з чим вважає, що оскаржуване додаткове рішення від 16.12.2024 року також підлягає скасуванню.

Натомість, за результатом розгляду апеляційної скарги рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 460/27571/23 залишено без змін, а апеляційну скаргу Млинівської селищної ради Рівненської області без задоволення.

Як наслідок у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення цієї апеляційної скарги, поданої Млинівською селищною радою Рівненської області на додаткове рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Млинівської селищної ради Рівненської області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від від 16 грудня 2024 року у справі № 460/27571/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року