Справа № 640/26300/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Собківа Я.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 21.10.2019 № 1208-ВК про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 22.10.2019 № 1214-ВК про внесення змін до Наказу від 21.10.2019 № 1208-ВК;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 09.12.2019 № 1400-ВК про внесення змін до наказу від 22.10.2019 № 1214-ВК;

- поновити на посаді Начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.12.2019 року по дату поновлення на роботі;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка вказувала, що під час її звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) Відповідачем було допущено ряд порушень норм цього Кодексу, а саме: статті 49-2 КЗпП України (не запропоновано переведення на посаду, яка відповідає її кваліфікації, рангу та категорії посади державного службовця); статті 42 КЗпП України (щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці); частини 1 статті 43 КЗпП України (не було завчасно повідомлено профспілкову організацію про заплановані зміни в організації виробництва та праці, та не було отримано згоди профспілкової організації, членом якої є Позивачка, на розірвання трудового договору). З огляду на порушення Комітетом процедури звільнення, на переконання Позивачки, спірні накази є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Антимонопольного комітету України від 21.10.2019 № 1208-ВК.

Визнано протиправним та скасовано наказ Антимонопольного комітету України від 22.10.2019 № 1214-ВК про внесення змін до наказу від 21.10.2019 № 1208-ВК.

Визнано протиправним та скасовано наказ Антимонопольного комітету України від 09.12.2019 № 1400-ВК про внесення змін до наказу від 22.10.2019 № 1214-ВК.

Поновлено ОСОБА_1 в Антимонопольному комітеті України на посаді, що є рівнозначною посаді Начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства з 10 грудня 2019 року.

Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.12.2019 до дати фактичного поновлення на роботі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Антимонопольний комітет України подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій чатині нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Антимонопольний комітет України посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відзиву Позивачки на апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджало розгляду справи.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2025 року касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задоволено частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

Справу у цій частині направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в відповідно до наказу Антимонопольного комітету України від 27 лютого 2017 року № 153-ВК, 01 березня 2017 року ОСОБА_2 була призначена як така, що пройшла конкурсний відбір на посаду Начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства та якій було присвоєно 6 ранг державного службовця.

Відповідно до штатного розпису центрального апарату Антимонопольного комітету України на 2018 рік, який був погоджений Міністерством фінансів України 07 травня 2018 року та введений в дію з 08 травня 2018 року наказом Комітету від 08 травня 2018 року № 410-ВК, у структуру Департамента досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства входив: відділ ринків нафти і нафтопродуктів (5 штатних одиниць, серед яких посада начальника відділу) та відділ ринків газу (5 штатних одиниць, включаючи посаду начальника).

Наказом Комітету від 14 травня 2019 року № 585-ВК «Про затвердження структури», за підписом Голови Антимонопольного комітету України, відповідно до статтей 9 та 27 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», на виконання Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 листопада 2018 року № 1086) та постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2015 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій», затверджено структуру апарату Антимонопольного комітету України, що додається. Також, цим наказом визнано таким, що втратив чинність наказ Голови Комітету від 28 грудня 2018 року № 1181-ВК «Про затвердження структури».

Відповідно до наказу Антимонопольного комітету України від 23 травня 2019 року № 630-ВК «Про введення в дію штатного розпису» введено в дію з 23 травня 2019 року штатний розпис апарату Комітету на 2019 рік, погоджений Міністерством фінансів України 21 травня 2019 року (Додаток № 1), а також визнано таким, що втратив чинність наказ Голови Комітету від 08 травня 2018 року № 410-ВК.

Так, згідно з штатним розписом апарату Комітету на 2019 рік, серед іншого, у складі Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства (далі - Департамент) відбулися зміни, а саме: відділ ринків нафти і нафтопродуктів та відділ ринків газу (начальником якого була позивачка) об`єднано у відділ ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу. Загальна кількість працівників відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту складає 10 штатних одиниць: заступник директора Департаменту - начальник відділу (1 штатна одиниця), заступник начальника відділу (1 штатна одиниця), головний спеціаліст (6 штатних одиниць) та провідний спеціаліст (2 штатних одиниць).

Таким чином, в результаті введення в дію з 23 травня 2019 року нового штатного розпису апарату Антимонопольного комітету України на 2019 рік, скорочено посади державної служби - начальника відділу ринків газу і начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та утворено посади: заступника директора Департаменту - начальника відділу та заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту. При цьому, загальна кількість штатних одиниць новоутвореного відділу відповідає загальній кількості штатних одиниць відділів, які існували до цих змін.

З огляду на той факт, що з 24 травня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняних та у відпустках, лише 22 серпня 2019 року її було попереджено про можливе вивільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40, статті 49-2 КЗпП України та у зв`язку з введенням в дію наказу Голови Комітету від 23 травня 2019 року № 630-ВК.

Цього ж дня Відповідачем було запропоновано Позивачці вакантні посади: Головного спеціаліста відділу оптових енергетичних ринків Департаменту та Головного спеціаліста відділу роздрібних енергетичних ринків та житлово-комунального господарства Департаменту. Проте, ОСОБА_1 відмовилася від запропонованих посад та просила у термін, визначений законодавством, пропонувати їй посади відповідно до її кваліфікації та досвіду роботи.

При цьому, переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду - Заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту, Комітетом запропоновано не було.

У подальшому, наказом Антимонопольного комітету України від 21 жовтня 2019 року № 1208-ВК (з урахуванням наказів від 22 жовтня 2019 року № 1214-ВК та від 09 грудня 2019 року № 1400-ВК, якими вносилися зміни до наказу від 21 жовтня 2019 року № 1208-ВК у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю Позивачки) ОСОБА_1 , Начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства, звільнено із займаної посади 09 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої, третьої статті 40, статті 49-2 КЗпП України, статті 87 Закону України «Про державну службу». Підстава: попередження про наступне вивільнення від 22 серпня 2019 року та незгода на переведення на посаду головного спеціаліста відділу оптових енергетичних ринків Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства та посаду головного спеціаліста відділу роздрібних енергетичних ринків та житлово-комунального господарства Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства.

Вважаючи такі дії та рішення Відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Ввжаючи неправомірним своє звільнення, Позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 13 червня 2022 року, виходили з того, що ОСОБА_1 не було запропоновано Відповідачем повного переліку вакантних посад, станом на момент введення в дію нового штатного розпису апарату Комітету на 2019 рік. Зокрема, згідно наданих суду доказів Позивачці не запропоновано вакантну керівну посаду, яка більше відповідає критерію рівнозначності (рівноцінності) посади, і на яку вона могла би погодитися. Крім того, навіть у період перебування Позивачки на лікарняних та у відпустках, Комітет міг попередити її про можливе вивільнення та запропонувати перелік вакантних посад, зокрема, посаду Заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту, яка, як вбачається згідно з Положення про відділ ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу, є рівноцінною посаді Начальника відділу ринків газу, затвердженої Положенням про відділ ринків газу від 11 вересня 2017 року. Більш того, в день попередження про можливе вивільнення (22 серпня 2019 року) ОСОБА_1 також перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Також, суд першої інстанції та колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 13 червня 2022 року зауважили, що Позивачка має безперервний стаж державної служби з 21 вересня 2007 року і станом на час звільнення (09 грудня 2019 року) він становив 12 років саме в Антимонопольному комітеті України, що надає ОСОБА_1 переваги у залишенні на посаді, згідно зі статтею 42 КЗпП України, як працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Отже, перед оголошенням конкурсу на вакантну посаду Заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту, Відповідач мав запропонувати її Позивачці, оскільки саме ця посада є рівноцінною посаді, яку вона обіймала.

На підставі наведеного, суд першої інстанції та колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 13 червня 2022 року дійшли висновку про протиправність звільнення ОСОБА_1 , а тому належним способом захисту її порушеного права було зобов`язання Відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді, яку вона обіймала.

Крім того, з посиланням на положення статті 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), суд першої інстанції та колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 13 червня 2022 року вважали, що необхідно було стягнути з Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 грудня 2019 року до дати фактичного поновлення на роботі.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодилася і колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 13 червня 2022 року, виходили з того, що на обґрунтування завдання неправомірними діями Відповідача моральної шкоди Позивачка посилалася на погіршення стану здоров`я, перебування у стресовому стані, необхідність несення значних витрат на лікування. В якості доказів завдання моральної шкоди Позивачка надавала копії медичної книжки та листів непрацездатності, де вказано операції, які їй робили. Проте, вказані документи лише підтверджували стан здоров`я ОСОБА_1 і не давали змоги встановити причинно-наслідковий зв`язок між виявленими у Позивачки захворюваннями та протиправними рішеннями Антимонопольного комітету України.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2025 року у даній адміністративній справі зазначив, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 820/3945/16, від 22 липня 2021 року у справі № 820/5932/16 і колегія суддів Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від неї.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог статті 246 КАС України, в мотивувальній частині судового рішення не вказав розрахунок розміру виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а лише зазначив щодо періоду, за який слід стягнути ці виплати. Більш того, суд обмежився лише словосполученням «до дати фактичного поновлення на роботі» (тобто на майбутнє), що може унеможливити виконання цього судового рішення.

Водночас, переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанцій не усунув цих порушень. При цьому, Відповідач у додаткових поясненнях до апеляційної скарги наголошував на тому, що Окружний адміністративний суд міста Києва не здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу і не зазначив суму, яка підлягає стягненню на користь Позивачки. Однак, вказаних доводів Комітету суд апеляційної інстанції не перевірив та не надав таким відповідної оцінки, а також не навів мотиви відхилення таких доводів.

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та передати цю справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання вимог Верховного Суду, для повного та всебічного з`ясування обставин у даній адміністративній справі слід правильно визначити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь Позивачки, та період, за який слід стягнути ці виплати.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів враховується, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Із пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку № 100).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку № 100 середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідач в письмових поясненнях посилається на абзац 4 пункту 2 Порядку № 100, яким визначено, що якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.).

У звязку з наведеним, Відповідачем додано Довідку про середньоденну заробітну плату від 12 березня 2025 року № 25, відповідно до якої заробітна плата Позивачки за останні два місяці роботи перед звільненням (жовтень - листопад 2019 року) складала 20 020,00 грн; середньоденна заробітна плата складала 465,58 грн.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу 6 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.

Позивачем до письмових пояснень додано Довідку Відповідача від 12 липня 2024 року № 37 щодо нарахованої заробітної плати за видами оплат ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 09.12.2019, в якій надано інформацію про нараховану заробітну плату з врахуванням її складових частин.

Оскільки, Позивачка перебувала на лікарняному в період з червня 2019 року по день звільнення (09 грудня 2019 року), останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи Позивачки є квітень 2019 року (13 відпрацьованих дні) та травень 2019 року (16 відпрацьованих дні).

Таким чином, розрахунки Відповідача у Довідці від 12 березня 2025 року № 25 суперечать Порядку № 100, оскільки Позивачка з червня 2019 року по день звільнення (09 грудня 2019 року) перебувала на лікарняному.

Згідно Довідки Відповідача від 12 липня 2024 року № 37 щодо нарахованої заробітної плати за видами оплат ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 09.12.2019, до заробітної плати за квітень 2019 року включено наступні нарахування: 6 506,50 грн (посадовий оклад) + 325,00 грн (надбавка за ранг) + 2 147,15 грн (надбавка за вислугу років) + 6 246,24 грн (надбавка за інтенсивність праці) = 15 224,89 грн.

Також, до заробітної плати за травень 2019 року включено наступні нарахування: 7 280,00 грн (посадовий оклад) + 363,64 грн (надбавка за ранг) + 2 402,40 грн (надбавка за вислугу років) + 8 736,00 грн (надбавка за інтенсивність праці) = 18 782,04 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що середньоденна заробітна плата Позивачки за квітень 2019 року - травень 2019 року складає 1 172,65 грн ((15 224,89 грн + 18 782,04 грн): 29 відпрацьованих днів (13+16))

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно Наказу Відповідача «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » від 09 лютого 2022 року № 129-ВК, на викоання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі № 640/26300/19, поновлено ОСОБА_1 на посаді Начальника відділу попереднього аналізу скарг та документообігу Департаменту з питань оскаржень рішень у сфері публічних закупівель, що є рівнозначною посаді начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства, та визначено приступити Позивачці до роботи 10 лютого 2022 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що тривалість вимушеного прогулу Позивачки, який утворився внаслідок протиправного її звільнення згідно з наказом Відповідача № 1400-ВК від 09.12.2019 необхідно обраховувати з 10 грудня 2019 року (перший робочий день після звільнення Позивачки) по 09 лютого 2022 року включно (дата прийняття Наказу Відповідача про поновлення Позивачки на посаді).

Пунктом 10 Порядку № 100 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Оплата праці працівнників державних органів здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (далі - Постанова № 15).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 року № 16 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15», яка набула чинності з 01 січня 2020 року, за схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, до яких зокрема віднесено працівників Антимонопольного комітету України, визначено за категорією посади державної служби «Керівник відділу у складі департаменту, головного управління, служби, самостійного управління» за підкатегорією «Б3» за «іншими державними органами, юрисдикція яких поширюється на всю територію України» новий розмір посадового окладу в розмірі 11 000,00 грн.

Таким чином, згідно вказаної постанови коефіцієнт підвищення посадового окладу Позивачки складає 1,098 (11 000,00 грн - 10 100,00 грн).

12 грудня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (далі - Постанова № 1213), якою пункт 10 Порядку № 100 виключено, тобто з 12 грудня 2020 року відсутні підстави для коригування середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 640/26041/19, від 20 січня 2022 року у справі № 826/17709/14, від 28 квітня 2022 року у справі № 826/18143/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 662 927,19 грн:

- за період з 10 грудня 2019 року року по 31 грудня 2019 року 17 589,75 грн (1 172,65 грн х 15 робочих днів);

- за період з 01 січня 2020 року по 11 грудня 2020 року з урахуванням Постанови № 16, 306 441,59 грн (1 172,65 грн х 1,098 х 238 днів);

- за період з 12 грудня 2020 року по 09 лютого 2022 року 338 895,85 грн (1 172,65 грн х 289 днів);

Позивачкою до письмових пояснень також було додано Довідку Відповідача від 12 липня 2024 року № 38 про нараховану та виплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 10.12.2019 по 09.02.2021 (відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі № 640/26300/19), згідно якої Позивачці нараховано та виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 252 344,36 грн.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2019 року по 09 лютого 2022 року включно в сумі 410 582,83 грн (662 927,19 грн - 252 344,36 грн) з утриманням із цієї суми встановлених законодавством податків та зборів.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в частині стягнення на користь Позивачки з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи по суті в цій частині, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення на користь Позивачки з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов у вказаній частині задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.12.2019 до дати фактичного поновлення на роботі, ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов у вказаній частині задовольнити частково.

Стягнути з Антимонопольного комітету України (03680, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2019 року по 09 лютого 2022 року включно в сумі 410 582,83 грн (чотириста десять тисяч п`ятсот вісімдесят дві) грн 83 коп. з утриманням із цієї суми встановлених законодавством податків та зборів.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Собків

Повний текст складено 26.03.2025 року.