Справа № 400/8548/24
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р. справа № 400/8548/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , , АДРЕСА_1

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості в розмірі 555 125,19 грн, стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не поновлення, не нарахування та не виплати позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 28.09.22 р. до 09.09.24 р.;

- зобов`язати відповідача поновити, нарахувати та виплатити позивачу основні та додаткові види грошового забезпечення за період з 28.09.22 р. до 09.09.24 р.;

- зобов`язати відповідача поновити, нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ від 28.02.22 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 28.09.22 р. до 09.09.24 р. з розрахунку 30 000 грн. на місяць;

- зобов`язати відповідача поновити, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.01 р. № 159 починаючи з 28.09.22 р. по день фактичної виплати;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по грошовому забезпеченню, додаткової винагороди у період з 01.09.22 р. до 26.03.24 р. в розмірі 555 125 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що відповідно до пункту 20 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271 - ОСОБА_1 , військовослужбовець, солдат, військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 ОДШБ ЗСУ, відповідно до статті 408 Караного кодексу України самовільно залишив район виконання бойового завдання з 28 вересня 2022 р. під час дії військового стану, вважати таким, що здійснив дезертирство. Призупинити виплату грошового забезпечення та зняти з котлового забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 28 вересня 2022 р. Третій апеляційний адміністративний суд міста Дніпра від 20 лютого 2024 р. у справі № 340/3869/23 повністю скасував пункт 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271. Зазначена постанова є доказом відсутності протиправних дій, вчинених позивачем. За відсутності доведення факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення. Отже, визнаючи наказом позивача таким, що самовільно залишив район виконання бойових дій, а отже є дезертиром та позбавляючи його всіх видів забезпечення, відповідачем порушено положення ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII та Порядку №260, що є підставою для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, за з 28.09.22 р. до 05.09.24 р: основні та додаткові види грошового забезпечення, додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ від 28.02.22 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з розрахунку 30 000 грн. на місяць; компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.01 р. № 159 починаючи з 28 вересня 2022 р. по день фактичної виплати.

Суд відрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надходив, ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 04.10.24 р. 18:50 год.

Згідно ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачу було надано достатньо часу для надання відзиву на позов.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 КАС України без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271 ОСОБА_1 , військовослужбовець, солдат, військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 ОДШБ ЗСУ, відповідно до статті 408 Караного кодексу України самовільно залишив район виконання бойового завдання з 28 вересня 2022 р. під час дії військово стану, вважати таки, що здійснив дезертирство. Призупинити виплату грошового забезпечення та зняти з котлового забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 28 вересня 2022 р.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду міста Дніпра від 20 лютого 2024 р. у справі № 340/3869/23 скасовано пункт 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271.

Позивач вважаючи, що у зв?язку з скасуванням п. 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271, яким було призупинено виплату грошового забезпечення, а також через відсутність доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей про вчинення позивачем дій, які мають ознаки складу такого злочину та відсутність вироку суду, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз. 1-5 ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Також, частиною 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Аналіз положень ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 у системному зв`язку з положеннями ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що п. 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271 було визнано позивача таким, що здійснив дезертирство і виплату грошового забезпечення призупинено з 28.09.22 р.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.02.24 р. у справі № 340/3869/23 скасовано пункт 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.22 р. № 271.

Після скасування п. 20 наказу № 271 від 28.09.22 р. позивач звернувся до відповідача з рапортом 26.03.24 р. про виплату йому грошового забезпечення та додаткової винагороди з 01.09.22 р., однак виплати відповідачем не були проведенні.

Згідно п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 р. № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Порядку, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Таким чином, оскільки п. 20 наказу № 271 від 28.09.22 р., яким позивача було визнано таким, що вчинив дезертирство та призупинено виплату йому грошового забезпечення, скасовано в судовому порядку, а підтвердження внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні, то відповідно відсутнє підтвердження факту самовільного залишення позивачем військової частини чи місця проходження служби. За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати позивачу грошового забезпечення з 28.09.22 р.

Отже, дії відповідача щодо не поновлення позивачу виплати грошового забезпечення з 28.09.22 р. є протиправним.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу основні та додаткові види грошового забезпечення, додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ від 28.02.22 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а також стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по грошовому забезпечення, додаткової винагороди у період з 01.09.22 р. до 26.03.24 р. в розмірі 555 125 грн. суд зазначає про таке.

Так, судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

В силу статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи рішення в зазначеній частині позовних вимог, суд приймає до уваги, що інших, окрім наказу № 271 від 28.09.22 р., доказів призупинення позивачу виплати інших складових грошового забезпечення сторонами не надано. Зокрема, відсутні відомості про складові грошового забезпечення позивача, на які він має право, їх розмір. Позивачем не надано обґрунтованих та достатніх доказів в підтвердження обставин невиплати йому грошового забезпечення.

Отже, з урахуванням зазначеного та на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, доходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача з 28.09.22 р. відновити виплату позивачу грошового забезпечення, що є достатнім та ефективним способом захисту порушеного права.

Щодо позовної вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 1 та 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, компенсація втрати частини доходів може бути обчислена лише з нарахованої особі до виплати суми, яка не була виплачена у встановлені законодавством строки.

В даному випадку суми грошового забезпечення йому нараховані до виплати не були, тому й відсутні підстави для здійснення такої компенсації. Отже, вимога позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів є передчасною та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд зазначає, що позивач на обґрунтування моральної шкоди не надано доказів про зміну звичайного способу життя та моральних страждань, а тому, у цій вимозі слід відмовити.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 262 КАС України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не поновлення виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення з 28.09.22 р.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) поновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення з 28.09.22 р.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз