Справа № 460/268/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2025 рокум. Рівне№460/268/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 №64 від 30.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу з 24.10.2022 пенсію за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає про те, що всупереч рішенню суду від 29.12.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №460/486/23 відповідач повторно прийняв протиправне рішення та не зарахував до спеціального стажу позивача періоди його роботи в подвійному розмірі відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ), що слугувало підставою для відмови в призначенні пенсії за вислугу років. Вважає, що таке рішення відповідача є протиправним та суперечать вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач-1 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду свій відзив, в якому виклав заперечення на позовну заяву. В обгрунтування заперечень зазначає, що відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за вислугу років за наявності спеціального стажу на 11.10.2017 становить 26 років 6 місяців. На виконання рішення суду від 29.12.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №460/486/23 враховано періоди зазначені у довідках №11 від 03.10.2022 та №2 від 20.09.2022, з 26.01.1988 по 14.04.1994 та з 16.05.2014 по 23.09.2022. Згідно наданих документів неможливо визначити тривалість спеціального стажу на посадах старшого інструктора парашутиста, інструктора ПДП АСК, командира парашутної ланки, інструктора парашутно-десантної підготовки. З огляду на вказане, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 54 Закону №1788-ХІІ та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418, оскільки в позивача недостатньо спеціального стажу роботи.

Відповідач-2 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду свій відзив, в якому виклав заперечення на позовну заяву. В обгрунтування заперечень зазначає, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (тобто на 11.10.2017), мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ. Враховуючи викладені вище законодавчі норми та Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, право на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ визначається з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, які були передбачені законодавством станом на 11 жовтня 2017 року, щодо віку визначеного на дату призначення пенсії, що станом на 11.10.2017 складає не менше 26 років 6 місяців. Страховий стаж позивача становить 22 роки 03 місяців 19 днів, а стаж для права на пенсію за вислугу років до 11.10.2017 становить 14 років 05 місяців 27 днів. особа набуває право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку за умови, що вона має спеціальний стаж не менше ніж 25 років на 01.04.2015, не менше 25 років 6 місяців на 01.01.2016 та станом на 11.10.2017- не менше 26 років 6 місяців. Підстави для зарахування до спеціального стажу періоди роботи з 12.10.2017 немає, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи чинні на момент вчинення окремої процесуальної дії норми законодавства відповідач зазначає, що підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років передбачених Законом №1788-ХХІ немає, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи а саме 26 років 6 місяців на 11.10.2017 року. З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні позову.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана позивачем до суду 08.01.2025 у паперовій формі безпосередньо через канцелярію суду, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 08.01.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 13.01.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучив Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до участі в даній справі в якості другого відповідача, встановив відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов та витребував у позивача додаткові докази.

Відповідач-1 та відповідач-2 скористались правом на подання відзивів на позовну заяву та подали 20.01.2025 та 06.02.2025 до суду свої відзив, в яких виклали заперечення на позовну заяву.

28.01.2025 позивач на виконання ухвали суду від 13.01.2025 надав витребувані документи.

Ухвалою від 13.03.2025 суд витребував у відповідача-1 додаткові докази.

24.03.2025 відповідач-1 на виконання ухвали суду від 13.03.2025 надав витребувані документи.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Позивач 24.10.2022 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2023 №64 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі №460/486/23 вирішено: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії від 28.10.2022 №64, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи з 26.01.1998 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 23.09.2022 та повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі заяви від 24.10.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Вказане рішення постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №460/486/23 було скасовано частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи з 26.01.1988 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 23.09.2022, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі заяви від 24.10.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, - і в цій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення відповідних позовних вимог. Вирішено: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.10.2022, із зарахуванням до спеціального стажу періодів його роботи з 26.01.1988 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 23.09.2022, і за результатами розгляду прийняти обгрунтоване рішення.

На виконання рішення та постанови суду у справі №460/486/23, відповідач-1 повторно розглянув заяву позивача від 24.10.2022 про призначення пенсії за вислугу років та прийняв рішення від 30.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. В рішенні вказано, що страховий стаж заявника становить 22 роки 03 місяці 19 днів, стаж для права на пенсію за вислугу років до 11.10.2017 становить 14 років 05 місяців 27 днів. На виконання рішення суду від 29.12.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №460/486/23 враховано періоди зазначені у довідках №11 від 03.10.2022 та №2 від 20.09.2022, з 26.01.1988 по 14.04.1994 та з 16.05.2014 по 23.09.2022. Згідно наданих документів неможливо визначити тривалість спеціального стажу на посадах старшого інструктора парашутиста, інструктора ПДП АСК, командира парашутної ланки, інструктора парашутно-десантної підготовки.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 №64 від 30.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу з 24.10.2022 пенсію за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону №1788-ХІІ та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Приписами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

03.10.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з п.2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, Законом №2148-VІІІ також були внесені зміни і до п.16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII, після внесення яких вказаний пункт викладений у такій редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті:

а) працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, визнано неконституційними положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Конституційний Суд України, ухвалюючи Рішення №2-р/2019, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (п.3.2).

Згідно з вимогами п. "а" ст. 54 Закону №1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Відповідно до Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років належать: 1. Члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів; 2. Льотно-інструкторський склад; 3. Командно-льотний склад: керівники (їх заступники), інспектори й інші спеціалісти з льотної служби (льотної роботи) міністерств, відомств, управлінь, об`єднань, підприємств, установ, організацій та їх структурних підрозділів, які мають діюче льотне свідоцтво і беруть участь в польотах у складі екіпажу повітряного судна або іншого літального апарата; 4. Парашутисти всіх найменувань, рятувальники, а також десантники-пожежники всіх найменувань, інструктори авіапожежної служби, керівники парашутних (парашутно-рятувальних, пошуково-рятувальних) підрозділів, працівники позаштатних і штатних парашутно-десантних груп, які здійснюють стрибки з парашутом або спуски (підйоми) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів.

Згідно з п.1 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1192 №418, при обчисленні строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу рахуються: д) один рік роботи на посадах, передбачених у пункті 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, - за півтора року вислуги за умови виконання річної норми стрибків з поршневих літаків, вертольотів, дирижаблів та аеростатів, спусків (піднімань) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, які перебувають у режимі висіння не менше 10 метрів, а при виконанні річної норми стрибків із реактивних літаків і вертольотів - за два роки вислуги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №460/486/23 вже було вирішено питання щодо зарахування до спеціального стажу позивача періоди його роботи у ГО "Львівський авіаційно спортивний клуб Товариства сприяння обороні України" з 21.05.2016 по 23.09.2022 та в Рівненському авіаспортклубі ТСО України з 26.01.1988 по 14.04.1994, з 16.05.2014 по 20.05.2016. В рішеннях також встановлено, що згідно із листом ГО "Товариство сприяння обороні України" від 13.12.2022 №200/05-30, річна кількість стрибків передбачена Збірником програм по парашутній та парашутно рятувальній підготовці (СППП 90) становить 40 стрибків з парашутом на рік. Отже, вказаними рішеннями надано оцінку протиправності в діях відповідача-1 щодо такого не зарахування та наявність підстав для врахування вказаних періодів роботи позивача на посадах інструктора парашутної підготовки та командира парашутної ланки до спеціального стажу.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини 4 статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.04.2018 у справі №825/705/17, від 06.03.2019 у справі №813/4924/13-а, від 15.11.2019 у справі №826/198/16 та від 12.10.2020 у справі №814/435/18.

З огляду на вказане, суд не вбачає за необхідне досліджувати ті обставини, які були предметом дослідження та встановлені судом під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідач як на підставу для відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років посилається на відсутність необхідного спеціального стажу та на неможливість визначення тривалості спеціального стажу на посадах старшого інструктора парашутиста, інструктора ПДП АСК, командира парашутної ланки, інструктора парашутно-десантної підготовки згідно наданих документів.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу».

Відповідно до Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років належать: 1. Члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів. 2. Льотно-інструкторський склад. 3. Командно-льотний склад: керівники (їх заступники), інспектори й інші спеціалісти з льотної служби (льотної роботи) міністерств, відомств, управлінь, об`єднань, підприємств, установ, організацій та їх структурних підрозділів, які мають діюче льотне свідоцтво і беруть участь в польотах у складі екіпажу повітряного судна або іншого літального апарата. 4. Парашутисти всіх найменувань, рятувальники, а також десантники-пожежники всіх найменувань, інструктори авіапожежної служби, керівники парашутних (парашутно-рятувальних, пошуково-рятувальних) підрозділів, працівники позаштатних і штатних парашутно-десантних груп, які здійснюють стрибки з парашутом або спуски (підйоми) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів.

Відповідно до підпункту «д» пункту 1 Порядку №418 один рік роботи на посадах, передбачених у пункті 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, - за півтора року вислуги за умови виконання річної норми стрибків з поршневих літаків, вертольотів, дирижаблів та аеростатів, спусків (піднімань) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, які перебувають у режимі висіння не менше 10 метрів, а при виконанні річної норми стрибків із реактивних літаків і вертольотів - за два роки вислуги.

На виконання ухвали суду від 13.03.2025 відповідач-1 надав витребувані документи, а саме довідки від 20.09.2022 №2 та від 03.10.2022 №11.

З вказаних довідок вбачається, що за період роботи позивача в Рівненському АСК ТСО України з 1988 по 2015 та в ГО «Львівський АСК ТСО України» з 2016 по 2022, позивач щороку виконував понад 40 стрибків з реактивних літаків та вертольотів МІ-8. При цьому, як суд вже зазначав вище, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №460/486/23 було встановлено, що згідно із листом ГО "Товариство сприяння обороні України" від 13.12.2022 №200/05-30, річна кількість стрибків передбачена Збірником програм по парашутній та парашутно рятувальній підготовці (СППП 90) становить 40 стрибків з парашутом на рік.

Відтак, враховуючи що позивачем виконана річна норма стрибків з парашутом із реактивних літаків і вертольотів, то відповідно до пп. «д» п. 1 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. №418 один рік роботи позивача в ГО «Львівський АСК ТСО України» та Рівненському АСК ТСО України слід рахувати виходячи з кратності 1 рік за 2.

В довідці Рівненського АСК ТСО України від 03.10.2022 №11 йдеться, що загальний стаж роботи позивача становить 8 років 2 місяці 23 дні. В довідці ГО «Львівський АСК ТСО України» від 20.09.2022 №2 йдеться, що загальний стаж роботи позивача становить 6 років 4 місяці 2 дні.

Отже, загалом спеціальний стаж позивача складає 14 років 6 місяців 25 днів, що в подвійному розмірі становить 29 років 1 місяць 20 днів.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення відповідача-1 від 30.07.2024, відповідачем-1 зараховано до спеціального стажу позивача 14 років 5 місяців 27 днів, однак без подвійного розміру, який навіть з врахуванням зарахованого відповідачем-1 спеціального стажу в меншому розмірі (14 років 5 місяців 27 днів, а не 14 років 6 місяців 25 днів) складатиме понад 28 років.

Відтак, у позивача наявна вислуга років, що перевищує 25 років, а тому позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 54 Закону №1788-ХІІ, з огляду на що у відповідача-1 були наявні підстави для переведення позивача на пенсію за вислугу років як працівника льотно-випробувального складу відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 54 Закону №1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року в редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

5. Висновки суду по суті спору та позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду про їх застосування, суд дійшов до наступних висновків по суті спору та позовних вимог.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років 24.10.2022, позивачу виповнилось 60 років, що не заперечується відповідачами.

З оскаржуваного рішення відповідача-1 від 30.07.2024 №64 вбачається, що страховий стаж позивача складає 22 роки 3 місяці 19 днів, в тому числі спеціальний стаж 14 років 5 місяців 27 днів, який протиправно не був зарахований відповідачем виходячи з кратності 1 рік за 2, про що судом зроблено висновок вище в цьому рішенні.

Тобто, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач досяг необхідного віку та у нього був наявний необхідний спеціальний стаж для призначення такої пенсії.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи і наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення від 30.07.2024 №64 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним.

За таких обставин, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 30.07.2024 №64 про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, та відновити порушене право позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача-1, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Окрім того, відповідно до частини 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зокрема, позиція Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі №640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі №320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі №320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.

Також, суд керується постановою Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15, в якій суд дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй актуальній практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Касаційного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі №2а-204/12).

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За таких обставин, враховуючи дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (24.10.2022) та виходячи з меж позовних вимог суд вважає, що така пенсія повинна бути призначена позивачу з 24.10.2022.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач-1 приймаючи оскаржуване рішення не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і порушив права та інтереси позивача у справі. Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано ні відповідачем-1 ні відповідачем-2. Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не обґрунтували обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років. Тому дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Закарпатській області.

За правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. З аналізу вказаних вище положень випливає, що після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто, територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця перебування особи для здійснення виплати такої пенсії. Тобто, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (реєстрації)/перебування особи, яким в даному випадку буде Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

А тому суд вважає, що у цій справі наявні фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 30.07.2024 №64 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418, зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за вислугу років з 24.10.2022 та зобов`язання відповідача-2 виплачувати позивачу пенсію за вислугу років з 24.10.2022.

6. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 2422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 30.07.2024 №64 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418 з 24.10.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 4 "Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418 з 24.10.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: площа Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88008, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК