Справа № 520/4749/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р. Справа № 520/4749/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 (ухвалене суддею Мороко А.С.) по справі № 520/4749/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком від 19.12.2023 № 57, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 15.12.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2023 № 57 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, з урахуванням висновків суду щодо наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка після досягнення пенсійного віку 63 роки 23.11.2023 звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.11.2023 № 57 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу 27 років. Встановлено, що за наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний стаж особи склав 18 років 08 місяців 18 днів. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності, згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 15.01.1996 по 31.12.2003, оскільки не можливо прослідкувати хронологічну зміну прізвища заявника ( ОСОБА_2 ), також зазначений період відсутній у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До загального страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до 3-х років, згідно наданих повторних свідоцтва про народження, оскільки у свідоцтві відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку.

15.12.2023 позивачка повторно звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 19.12.2023 № 57 заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу, оскільки до загального трудового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 09.11.1977, оскільки вона заведена з порушенням Інструкції № 58, а саме зміна прізвищ заявниці з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 " засвідчено записом на форзаці трудової книжки за відсутності номера і дати свідоцтва про шлюб, запис не завірено назвою посади, ПІБ та підписом відповідальної особи, печаткою підприємства, що вносило запис. Також зазначено, що неможливо прослідкувати послідовну зміну прізвищ з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ". За період з 15.01.1996 по 24.12.2010 відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у даних індивідуальних відомостей про застраховану особу. До загального страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до 3-х років, згідно наданих повторних свідоцтв про народження від 21.08.2003 серії НОМЕР_2 на " ОСОБА_7 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від 02.07.2010 серії НОМЕР_3 на " ОСОБА_8 ", 10.01.1993 , оскільки у свідоцтвах відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку.

Позивачка не погодилася з вищезазначеним рішенням відповідача та звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивачки є визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2023 № 57 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи з 15.01.1996 по 24.12.2010, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_4 .

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (в подальшому - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно зі статтею 26 Закону № 1058, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року (тобто, право на пенсію при наявності всіх перелічених у законі умов - з 10.05.2020)

Починаючи з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії з§ віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Тобто, законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наданих до заяви документів вік заявниці на момент звернення складає 63 роки, страховий стаж складає 0 років 11 місяць 14 днів.

Відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 09.11.1977 (не підтверджено її приналежність позивачці) та період з 15.01.1996 по 30.06.2000 за відсутності сплати страхових внесків, а також, оскільки відсутня можливість встановити послідовну зміну прізвищ заявниці (зокрема з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 "), у зв`язку з чим відсутня можливість підтвердити приналежність трудової книжки НОМЕР_1 від 09.11.1977 позивачці та зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивачки, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 09.11.1977.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023, 26.09.1981 зареєстровано шлюб ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , внаслідок чого відбулась зміна прізвища з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ".

Згідно із свідоцтвом про зміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_6 від 29.11.2002 прізвище " ОСОБА_4 " змінено на прізвище " ОСОБА_6 ", про що зроблено запис № 180.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023 (запис № 2) згідно із рішенням Оболонського районного суду м. Києва № 756/8790/13-ц від 14.10.2013, розірвано шлюб, у зв`язку з чим відбулась зміна прізвища нареченого з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ".

Згідно запису № 4 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023, 07.12.2023 по батькові нареченої змінено з " ОСОБА_11 " на " ОСОБА_12 ".

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що зміна прізвища позивачки з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 " є документально підтвердженою.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку не мало місце зміна прізвища позивачки з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", оскільки позивачка змінювала прізвище з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 ", а факт зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 " стосувалось колишнього чоловіка позивачки, що відбулось після розірвання шлюбу (запис № 2 у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2 від 15.12.2023 (запис № 2).

Доводи апелянта щодо неможливість ідентифікувати приналежності трудової книжки НОМЕР_1 від 09.11.1977 саме позивачці, оскільки у вказаній трудовій книжці зафіксовано зміну прізвища лише з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_5 " (у той час як наразі актуальним прізвищем позивачки є " ОСОБА_6 ") суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (в подальшому Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядоку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Станом на дату заповнення трудової книжки позивачки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року №162, затверджена постановою від 20.06.1974 року №162 (в подальшому Інструкція № 162).

Відповідно до пунктів 2.10., 2.11 Інструкції № 162, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно із п. 2.4, 2.6, 2.9, 2.11, 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (в подальшому - Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 05.01.1993, у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Згідно із п. 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників» (в подальшому Постанова № 656) та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Постанова № 656 визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідно до п. 18 Постанови № 656, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно із п. 2.4 Інструкцієї про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (в подальшому - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно із 2.4. Інструкції № 58, необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що трудова книжка позивачки НОМЕР_1 від 09.11.1977 містить відповідні записи щодо спірного періоду роботи, у зв`язку з чим записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Отже, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. При цьому, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що трудова книжка серії НОМЕР_4 підтверджує спірний період трудової діяльності позивачки, який підлягає зарахуванню до її страхового трудового стажу.

Щодо доводів відповідача про неможливість зарахування до загального страхового стажу позивачки періодів догляду за дитиною до 3-х років згідно наданих повторних свідоцтв про народження від 21.08.2003 серії НОМЕР_2 на " ОСОБА_13 " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та від 02.07.2010 серії НОМЕР_3 на " ОСОБА_14 ", ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки у свідоцтвах відсутні завірені записи про отримання паспорту, самі паспорти надано не було, у заяві відсутній запис про народження та виховання дітей до трирічного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України, за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. До страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу і порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: - для догляду за дитиною до 3-х років; - у зв`язку з вагітністю та пологами; - для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки до 01.01.2004 час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, - на підставі свідоцтва про народження дитини, а діти позивачки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягли трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим, до трудового стажу позивачки повинні бути включені періоди відпусток по догляду за дитиною до 3-х років.

Крім того, доводи відповідача, що до страхового стажу позивачки неможливо зарахувати період догляду за дитиною, оскільки у свідоцтвах про народження відсутня відмітка про видачу паспорта та відсутня інша інформація про факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки суб`єктами владних повноважень не аргументовано необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 181 Кодексу законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду 20.01.2021 у справі № 311/2865/13-а.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки час догляду за дитиною до 3-річного віку.

Щодо не зарахування страхового стажу з 15.01.1996 по 24.10.2010 внаслідок відсутності відомостей в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у період з 15.01.1996 по 24.12.2010 позивачка працювала на посаді зам. директора по адміністративній роботі ЗАО "Спеціальна комерційна служба безпеки "СКС", що підтверджується трудовою книжкою позивачки НОМЕР_1 від 09.11.1977.

Суд зазначає, що періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені законодавством, яке діяло до прийняття Закону № 1058, а саме Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (в подальшому - Закон № 1788)

Відповідно до ст. 56 Закону № 1788, визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах. До стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У зв`язку із цим, визначальним фактором у зарахуванні періоду до страхового стажу для позивача є підтвердження сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 ст. 14 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в подальшому - Закон № 2464-VI).

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.07.2004 р. по 01.04.2005 р. не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17 та від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки період роботи з 15.01.1996 по 24.12.2010, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2023 № 57 підлягає скасуванню.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не надано оцінку наданим позивачкою уточнюючій довідці Харківського національного університету імені Т. Шевченка від 06.08.2020 № 010-17/301 (де вказано періоди роботи позивачки з 1980 по 1996), архівній довідці коледжу геологорозвідувальних технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка № 062-62-26 (де вказано період навчання позивачки з 1979 по 1980 рік) та довідці Національного транспортного університету від 13.07.2020 № 1057/01 (де вказано період роботи позивачки з 1977 по 1979).

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, з урахуванням висновків суду щодо наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пунктів 2-4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що, оскільки розгляд заяви та винесення спірного рішення за заявою позивачки від 15.12.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, то належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, оскільки в скасованому рішенні відповідача не надано оцінку всім наданим позивачкою довідкам.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, з урахуванням висновків суду щодо наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, та ухвалити в скасованій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/4749/24 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 10.11.2023, з урахуванням висновків суду щодо наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Ухвалити в скасованій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич