Справа № 947/14503/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/14503/24
Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі - Альонішко С.І.,

за участю апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив поновити строк на подання позовної заяви про скасування постанови;

- скасувати постанову серії БАБ 501536 від 06.12.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП;

- закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою про адміністративне правопорушення серії БАБ 501536 від 06.12.2022 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає незаконною, вказує, що навіть не знав про її існування, жодних правил дорожнього руху не порушував, вказана постанова не була йому вручена, а тому підлягає скасуванню. Вважає вказану постанову серії БАБ №501536 від 16.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.2 КУпАП незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням встановленого порядку та на підставі недопустимих доказів. Крім того, вказує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Інспектором поліції було порушено встановлений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийнято незаконну та необґрунтовану постанову, яка не відповідає дійсним обставинам справи.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю; ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження законності зупинки транспортного засобу, що є підставою для визнання протиправними усіх подальших дій працівників поліції та закриття провадження у справі. Апелянт зазначає, що працівниками поліції Храпковського Є.О. безпідставно зупинено, співробітники поліції не повідомили підстави для зупинки транспортного засобу, і в результаті було безпідставно складена постанова. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що жодна із підстав, визначена ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» не була пред`явлена та сказана ОСОБА_1 . Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання апелянтом будь-яких вимог правил дорожнього руху, а законні підстави для здійснення контролю за наявністю у апелянта відповідних водійських прав - були відсутні, то можна дійти висновку, що вимоги посадової особи відповідача про пред`явлення відповідних документів є незаконними, а отже в діях апелянта відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП. За таких обставин, на думку апелянта, факт вчинення апелянтом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувані постанови підлягали скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення про притягнення апелянта до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП підлягала закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Вказує, що на підставі всього вищезазначеного, поліцейським було порушено встановлений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та вищенаведені обставини в сукупності свідчать про протиправність прийнятої відповідачем постанови, яка насамперед не відповідає дійсним обставинам справи.

07 березня 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

24 березня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника апелянта надійшла заява, в якій представник просить призначити розгляд справи на іншу дату; про наступну дату та час повідомити завчасно. В обґрунтування заяви зазначає, що адвокат Андрій Ігорович Смирнов, як представник апелянта Храпковського Єгора Олександровича, не зможе бути присутнім на судовому засіданні, яке призначене на 25.03.2025 року, оскільки перебуває за кордоном з 21.03.2025 року по теперішній час, у зв`язку з чим просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Вказує, що відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Храпковський Є.О. уклав договір зі адвокатом Смирновим А. І. про надання правової допомоги, у зв`язку з чим просить перенести розгляд справи на іншу дату.

Враховуючи, що в судове засідання з`явився апелянт Храпковський Є.О., в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, строки розгляду справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 06.12.2022 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції винесено постанову серії БАБ №501536 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Згідно вказаної постанови, 06.12.2022 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Гамалея, 67а керував транспортним засобом Mini Cooper реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи при цьому право керування, тобто була відсутня категорія Б, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

Під час зупинки транспортного засобу останній надав для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 03.07.2020 року з дозволеною для керування категорією транспортного засобу «С».

Однак, для керування транспортним засобом Mini Cooper номерний знак НОМЕР_1 водій повинен мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії «В».

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстнції виходжив з того, що відповідно до витягу з Національної автоматизованої інформаційної системи «НАІС» ОСОБА_1 03.07.2020 року отриав посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «С» серія НОМЕР_2 з терміном дії до 03.07.2022 року, однак таке посвідчення водія не надає право його власнику на керування транспортним засобом категорії «В».

Посилання позивача про дії інспектора поліції на місці розгляду справи та складання постанови не є такими що впливають на факт виявленого правопорушення та притягнення до відповідальності та при наявності відповідної заяви від особи, можуть бути предметом дослідження дисциплінарних органів МВС України.

Судом першої інстанції зазначено, що будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених в оскаржуваній постанові суду надано не було, тому суд дійшов висновку про доведеність у судовому засіданні факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та відповідність зазначених у постанові обставин фактичним обставинам, що підтверджує законність та обґрунтованість винесеної постанови, щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КУпАП (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 14 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР) (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) зазначено, що Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.1.а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.1.10. ПДР України: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно з підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Відповідно до п. 3, п.11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» (тут і далі в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови)кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано, зокрема: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

У пункті 3 Положення від 08.05.1993 року №340 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

Відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Судами встановлено, що згідно витягу з Національної автоматизованої інформаційної системи «НАІС» ОСОБА_1 03 липня 2020 року отримав посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «С» серія НОМЕР_2 з терміном дії до 03 липня 2022 року, однак, таке посвідчення водія не надає право його власнику на керування транспортним засобом категорії «В».

Колегія суддів зазначає, що будь яких доказів на спростування обставин зазначених в оскаржуваній постанові суду надано не було, у зв`язку з чим правильним є висновок суду першої інстанції про доведеність у судовому засіданні факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та відповідність зазначених у постанові обставин фактичним обставинам, що підтверджує законність та обґрунтованість винесеної постанови, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 126 КУпАП.

Інші посилання позивача на протиправні, на думку апелянта, дії інспектора поліції на місці розгляду справи та складення постанови не є такими, що впливають на факт виявленого правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності та, при наявності відповідної заяви від особи, можуть бути предметом дослідження дисциплінарних органів МВС України.

З огляду на вищевикладене, відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху, частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Положення від 08.05.1993 року №340, позивач для керування транспортним засобом, зобов`язаний був мати посвідчення водія категорії «В» та відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху і статті 16 Закону України «Про дорожній рух» виконати свій обов`язок, пред`являти на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія.

Позивач водійське посвідчення категорії В, не отримував.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт свідомо допустив порушення п. 2.1.а ПДР України, за що правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи викладене, оскільки висновки інспектора патрульної поліції є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, під час прийняття оспорюваної постанови інспектор патрульної поліції діяв на підставі та у межах своїх повноважень, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик