Справа № 160/12658/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/12658/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/12658/24 (головуючий суддя першої інстанції - Кучугурна Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

16.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не зарахування йому періоду роботи на підприємстві МП «МоdDem» з 28.09.1993 по 08.02.1994 на підставі записів трудової книжки, дата заповнення 22.10.1981, до страхового стажу;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому до страхового стажу період роботи на підприємстві МП «МоdDem» з 28.09.1993 по 08.02.1994 на підставі записів трудової книжки, дата заповнення 22.10.1981, провести перерахунок розміру та виплату пенсії з 28.06.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 28.06.2023 отримує пенсію за віком, але період роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994 на підприємстві МП «МоdDem» до стажу роботи відповідачем не був зарахований з причин відсутності дати наказу про звільнення з роботи у графі 4 запису № 30 трудової книжки НОМЕР_1 від 22.10.1981.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994 до страхового стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 28.06.2023, з урахуванням періоду роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994 та з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позовні вимоги стосуються періоду з 28.06.2023 року, а до суду позивач звернувся 09.05.2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України. Вважає, що позивачем не наведено будь-яких поважних причин такого пропуску, а судом першої інстанції вказані обставини не враховані. Також вказує на те, що відповідач не є органом призначення пенсії, відповідно до Порядку №22-11, ГУ ПФУ в Донецькій області не розглядало заяву позивача та не приймало рішення про призначення пенсії, а лише надало відповідь на звернення позивача у встановленому законом порядку. Зазначає, що період роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994 не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки є порушення Інструкції №58, а саме у записі про звільнення відсутня дата наказу на звільнення, а уточнююча довідка відповідно до Порядку №637 не надавалася.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 28.06.2023 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.02.2024 року позивач звернувся через веб-портал ПФУ з питань пенсійного забезпечення.

Пенсійний орган листом від 18.03.2024 року №5847-4639/Л-02/8-0500/24 повідомив, що у графі 4 запису 30 трудової книжки НОМЕР_1 від 22.10.1981 відсутня дата наказу про звільнення, а тому запис №30 не відповідає вимогам Інструкції №58, за таких обставин записи №29 та №30 не прийняті до розрахунку страхового стажу. Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Тобто для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994 на підприємстві МП «МоdDem» необхідно надати уточнюючі довідки. Отже, до страхового стажу позивача не був зарахований період його роботи з 28.09.1993 по 08.02.1994 (а.с.20).

Не погодившись з такими діями пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці, період роботи позивача з 28.09.1993 по 08.02.1994 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення закріплені в Постанові Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно пункту 1 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач:

29) 28.09.1993 - принят в малое предприятие МП «МоdDem» на должность инженера по быту;

30) 08.02.1994 - уволен из МП «МоdDem» по собственному желанию (Пр. №11/94).

Вказаними записами у трудовій книжці підтверджено, що у період з 28.09.1993 по 08.02.1994 позивач працював в Малому підприємстві «МоdDem».

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи слугувало те, що у графі 4 запису № 30 трудової книжки відсутня дата наказу на звільнення, що на думку відповідача, є порушенням вимог Інструкції №58.

В той же час, як правильно зазначив суд першої інстанції, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці, а тому спірний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім того, пенсійний орган не позбавлений можливості перевірити інформацію, яка викликає у нього сумніви, шляхом відповідної перевірки (запитів, тощо).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем строку звернення до суду апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки про незарахування спірного періоду до страхового стажу позивачу стало відомо лише з відповіді пенсійного органу на його звернення, тобто 18.03.2024 року.

Доказів протилежного відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

З огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/12658/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/12658/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко