Справа № 300/1236/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
"27" березня 2025 р. справа № 300/1236/25
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитюк Р.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_1 , 24.02.2025 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач, просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за періоди з 03.04.2023 по 19.05.2023 та з 01.06.2023 по 24.06.2023 додаткової винагороди, встановленої постановою кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) нарахувати та виплати ОСОБА_1 за періоди з 03.04.2023 по 19.05.2023 та з 01.06.2023 по 24.06.2023 додаткову винагороду, встановлену постановою кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
18.03.2025 від представника Військової частини НОМЕР_3 на адресу суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 20.03.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали суду для усунення вказаних недоліків, а саме: зазначити поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та роз`яснено, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк позовна заява буде залишена без розгляду.
На виконання вимог ухвали суду від 20.03.2025 щодо залишення позовної заяви без руху, до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. У заяві про усунення недоліків представник позивача, зокрема, зазначив, що згідно Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.08.2023 №426-ОС ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 08.08.2023, який вибуває для подальшого проходження служби в НОМЕР_4 прикордонному загону ДПС. Тобто в розумінні пункт 293 Положення та статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач не закінчував проходження військової служби, оскільки останній і надалі продовжив проходити службу вже в іншій частині, в/ч НОМЕР_5 (наказ №927-ОС від 11.08.2023). З аналізу вище наведених норм та з урахуванням висновків Верховного Суду, визначаючи перебіг строку звернення до суду з даним позовом, слід врахувати Витяг з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22.11.2024 №1587-ОС, яким ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення та в якому зазначено, що остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 22.11.2024. Враховуючи викладене та в сукупності, на переконання ОСОБА_1 останній звернувся до суду з даним позовом 24.02.2025, тобто в межах тримісячного строку передбаченого статтею 233 КЗпП України, перебіг якого міг розпочатись не раніше ніж день припинення правовідносин з проходження військової служби, тобто з моменту виключення зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби (22.11.2024 (наказ від 22.11.2024 №1147-ОС)). Враховуючи наведене, просив поновити строк для звернення до суду.
Розглянувши подану представником позивача заяву про усунення недоліків, вивчивши зміст позовної заяви, оцінивши матеріали позовної справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС відповідно до частини другої якої якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Статтею 2 Закону України Про оплату праці передбачено, що до структури заробітної плати належить основна та додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Суд зазначає, що позивач просив суд, зокрема, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) нарахувати та виплати ОСОБА_1 за періоди з 03.04.2023 по 19.05.2023 та з 01.06.2023 по 24.06.2023 додаткову винагороду, встановлену постановою кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 22.11.2024 його було виключено зі списків особового складу НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у відповідності до наказу №1587-ОС від 22.11.2024. У грудні 2024 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив, зокрема, надати інформацію про виплату винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у період проходження військової служби по мобілізації в НОМЕР_2 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_1 ) у розмірі меншому ніж 30 000 (100 000) грн. Відповідач листом від 31.01.2025 за №08/1637, зокрема повідомив, що стосовно пункту 4,5 запиту направляє копії наказів начальника НОМЕР_2 прикордонного загону про виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальника складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за періоди з 03.04.2023 по 19.05.2023 та з 01.06.2023 по 24.06.2023 додаткової винагороди, встановленої постановою кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць, звернувся до суду.
Суд зазначає, що предметом спору в цій справі є порядок обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, із яких позивачу нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення. Грошове забезпечення виплачувалося позивачу щомісячно, а тому про ймовірне порушення свого права за квітень 2023 року позивач повинен був дізнатися при отриманні грошового забезпечення за вказаний місяць. Далі, позивач був обізнаний кожного місяця (травень червень 2023 року), в якому, на його переконання невірно обчислено розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, за кожний попередній місяць окремо.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Однак, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України 'Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин' від 01.07.2022 за №2352-IX (Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що строк звернення до суду із позовом, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно п. 1 Глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, протягом усього цього періоду дії карантину та три місяці після його скасування, тобто до 01.10.2023 включно, позивач мав право в межах строку оскаржити бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі грошового забезпечення за періоди з 03.04.2023 по 24.06.2023, проте до суду із цим позовом позивач звернувся 24.02.2025.
Разом з тим, доводи представника позивача про те, що позивач при звільненні не отримав письмового повідомлення від Військової частини НОМЕР_3 про суми, нараховані та виплачені при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, тому відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать при звільненні не починався, відповідно не може бути пропущений, є помилковими з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'', станом на дату звільнення позивача з військової служби 22.11.2024) про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
В спірному випадку позивач не погоджується із розміром додаткової винагороди, встановленої КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", яка нараховувалася та виплачувався позивачу щомісяця в період з 03.04.2023 по 24.06.2023. Тобто, в цій справі вимоги позивача стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої КМУ від 28.02.2022 №168, саме під час проходження позивачем військової служби, а не виплат, що належать працівникові при звільненні.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, суд вважає, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави щодо поважності причин пропуску такого строку не є поважними для поновлення позивачеві пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом.

Подібна правова позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові від 13.03.2025 в справі №300/231/25.

Суд звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Обставини, на які покликається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки не перешкоджали зверненню до суду у встановлений строк.

Суд також зазначає, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі Golder проти Сполученого Королівства ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду.

З матеріалів справи не вбачається наявності обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з цим позовом в указаний проміжок часу.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, причини його пропущення, наведені позивачем у заяві про поновлення процесуального строку є неповажними, а тому в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити, а позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій у цій справі необхідно залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 120, 122, 123, 240, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Сторонам ухвалу надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ Мої справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.