Справа № 240/20808/24
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/20808/24

категорія 111030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщак Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, у якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 № 197212407.

В обґрунтування позову вказує, що акт перевірки містить висновок про заниження податкових зобов`язань з військового збору на загальну суму 35750,77 грн за рахунок заниження суми чистого доходу на 2383385,19 грн, однак без визначення конкретних сум і періодів такого заниження, документів, на підставі яких зроблені такі висновки, а з доданих до акту відомостей про повноту та своєчасність перерахування до бюджету військового збору також неможливо встановити такі суми.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного від 04.11.2024 вказану позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного від 12.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У поданому до суду 03.12.2024 відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та вказав, що в результаті планової перевірки було виявлено, що підприємець систематично занижував оподатковуваний дохід, що призвело до недоплати військового збору на суму 35750,77 грн. Також виявлено заниження доходів на 2383385,19 грн, зокрема, через неналежне відображення виручки від реалізації товарів та послуг. Контролюючий орган посилається на відсутність книги обліку доходів і витрат, яка могла б підтвердити правомірність задекларованих сум. Перевіркою виявлено завищення витрат на 1995258,07 грн у 2019 році через віднесення до них неоплачених товарів. Податкове повідомлення-рішення вважає обґрунтованим, оскільки воно базується на документах, отриманих під час перевірки. Заперечує вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу через відсутність належного документального підтвердження.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяви по суті справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, є платником ПДВ, основний вид діяльності здійснює згідно з КВЕД 46.34 "Оптова торгівля напоями" та перебуває на податковому обліку в Житомирській ОДПІ.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 по 31.12.2023.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складно акт № 16510/06-30-24-07/ НОМЕР_1 від 26.07.2024. В результаті проведення документальної перевірки встановлено порушення, зокрема, п.п. 16.1.12, п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, пп. 177.4.1, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 ПК України, пункту 1 п. 3 розділу IV Інструкції пп. 5 та пп. 6 п. 6, п. 7, п. 9, п. 6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2019 № 481 та Порядку № 261, ФОП ОСОБА_1 в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2019-2023 роки занижено загальний оподатковуваний дохід на суму 388127,12 грн та завищено суму документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності на загальну суму 1995258,07 грн, в результаті чого занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 2383385,19 грн., що призвело до заниження в період з 01.01.2019 по 31.12.2023 військового збору на загальну суму 35 750,77 грн, у тому числі за 2019 рік - 35280,85 грн, за 2021 рік - 469,92 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2024, на загальну суму 44570,98 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлює Податковий кодекс України (тут і надалі - ПК України, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 85.2 платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином засвідчені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно з пунктом 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 по 31.12.2023.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складно акт № 16510/06-30-24-07/ НОМЕР_1 від 26.07.2024.

Зі змісту вказаного акту встановлено, що головним управлінням ДПС у Житомирській області уповноваженому представнику ФОП ОСОБА_1 Поль Аллі Анатоліївні (довіреність від 20.06.2024 HTM № 059314 посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального круту Мокрецькою О.О. за реєстровим номером № 1594), надано запит від 27.06.2024 № 14504/6/06-30-24-07 «Про надання інформації та її документальне підтвердження» (отримано 01.07.2024), яким відповідно до вимог пп. 16.1.5, пп. 16.1.7, пп. 16.1.9. пп. 16.1.13 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.2 пп. 20.1.4, пп. 20.1.6, п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75. п. 77.1, п. 77.4 ст. 77. п. 82.1 ст. 82, ст. 83 та п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) перевіряємого платника податків зобов`язано для проведення документальної планової виїзної перевірки надати залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 31.12.2023.

На даний запит ФОП ОСОБА_1 для проведення перевірки надано інформацію про залишки товарно-матеріальних цінностей в кількісному та вартісному вигляді в розрізі номенклатури товарів, а саме:

- станом на 31.12.2021 на суму 18665221,10 грн (без ПДВ);

- станом на 31.12.2022 на суму 56154326.33 грн (без ПДВ):

- станом на 31.12.2023 на суму 105659536,70 грн (без ПДВ).

Залишки станом на 01.01.2019 становлять 1 338 354.00 грн (без ПДВ) і взяті з акту № 459/06-30-13-05/ НОМЕР_1 від 27.06.2019 (попередня документальна планова перевірка).

Також головним управлінням ДПС у Житомирській області ФОП ОСОБА_1 надано запит від 27.06.2024 № 14505/6/06-30-24-07 «Про проведення інвентаризації», яким відповідно до вимог пп. 20.1.4, пп. 20.1 9 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1. п. 77.4 ст. 77. ст. 82. пп. 69.35 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 32755-VI (із змінами та доповненнями) перевіряємого платника податків зобов`язано при проведенні документальної планової виїзної перевірки провести суцільно інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, напівфабрикатів, готової продукції, побічної продукції. відходів із відображенням їх номенклатури, кількості та вартості.

Під час проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , була проведена інвентаризація ТМЦ в усіх приміщеннях, які використовуються у господарській діяльності. Складений акт інвентаризації ТМЦ від 12.07.2024 № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6 (розділ 1.17 Акта перевірки).

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - Порядок № 727).

Порядком № 727 визначено, що акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з нормами розділу ІІ Порядку № 727 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 4 розділу 3 вказаного Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

- у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

- у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

- у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, такий є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких приймають податкові повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.

Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 26.06.2023 у справі № 815/6819/14.

Суд зазначає, що в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.01.2019 по 31.12.2023 в сумі 370306103,30 грн на підставі таких документів: договорів з покупцями, додаткових угод та доповнень до них, рахунків, видаткових накладних на реалізацію товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортних накладних, виданих податкових накладних, банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках, встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у колонці 4 рядка 1 розділу І додатків Ф2 до річних податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2019 - 2023 роки «Сума одержаного доходу» на загальну суму 388127,12 грн, а саме: у 2019 році згідно наданого руху коштів по розрахунковим рахункам встановлена розбіжність між задекларованою сумою доходу в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік в суми 356798,89 грн, тобто не включено частину отриманого доходу за товари та надані послуги в сумі 356798,89 грн. Також у 2021 році згідно виторгів РРО встановлена розбіжність між задекларованою сумою доходу в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік в суми 31 328,23 грн, тобто не включено частину отриманого доходу за товари в сумі 31328,23 грн.

На сторінці 28 акту перевірки (розділ 2.1.2) податковим органом зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатках Ф2 графах 5, 6, 7, 8 до податкових декларацій встановлено їх завищення на суму 1995258,07 грн у 2019 році.

Розбіжності між даними платника та даними перевірки за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 в колонці 5 «Вартість придбаних ТМІ, що реалізовані або використані У виробництві продукції» в сумі 1995258,07 грн виникла в зв`язку тим, що ФОП ОСОБА_1 згідно наданих банківських виписок, оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 та по рахунку 361, оборотно-сальдових відомостей по рахунку 281 за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 та інших первинних документів, віднесено до витрат суму неоплаченого товару який був реалізований та за яким рахується кредиторська заборгованість по постачальниках, тобто фактично витрати не понесені на суму 1995258,07 грн у 2019 році.

Таким чином, на думку податкового органу, в порушення пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.1 та пп. 1.2 п. п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2019 по 31.12.2023 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 2383385,19 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору на загальну суму 35750,77 грн (у тому числі за 2019 рік в сумі 35280,85 грн, за 2021 рік в сумі 469,92 грн).

Однак дослідивши зміст акта перевірки від 26.07.2024 № 16510/06-30-24-07/, суд встановив, що Головним управління ДПС у Житомирській області зроблено висновок про порушення позивачем податкового законодавства лише на даних річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи платника податків у період з 01.01.2019 по 31.12.2023.

Водночас приватні підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, подають за звітний рік податкову декларацію про майновий стан і доходи за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 № 859 (надалі - Наказ № 859).

Пунктом 6 Розділу 1 Наказу № 859 встановлено, що декларації подаються за звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 01 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV Кодексу.

Податкова декларація про майновий стан і доходи є податковою звітністю, яка узагальнює інформацію з регістрів податкового обліку, а тому не містить інформації про зміст господарських операцій, а відтак, не можуть бути самостійною підставою для висновків про завищено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

З матеріалів справи встановлено, що складений за результатами перевірки діяльності відповідача акт від 26.07.2024 за № 16510/06-30-24-07/ не відповідає вимогам, встановленим нормами Порядку № 727, оскільки виявлені порушення податкового законодавства викладені нечітко, не об`єктивно та в не повній мірі, без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку.

Суд наголошує, що суть документальної перевірки полягає саме у перевірці первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують правильність нарахування платником податків податкових зобов`язань, та такі висновки не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Зміст акту від 26.07.2024 за № 16510/06-30-24-07/ свідчить, що податковим органом не наведено жодної господарської операції, при здійсненні якої відповідач порушив норми ПК України, не вказано первинні документи, на підставі яких контролюючій орган дійшов висновку про такі порушення, та які містили б інформацію про заниження загального оподатковуваного доходу на суму 388127,12 грн. та завищення суми документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності на загальну суму 1995258,07 грн, в результаті чого занижено чистий оподаткований дохід на суму 2383385,19 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору на загальну суму 35750,77 грн.

Відповідачем до суду не подано доказів щодо переліку первинних документів, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено регістрі бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту податкового порушення.

Контролюючий орган обмежився твердженням, що дохід за даними податкових декларацій за 2019-2023 роки складав понад 370306103,30 грн, складався з тисяч господарський операцій та взаємовідносин з сотнями контрагентів, у зв`язку з чим встановити по яких саме операціях занижено дохід та завищено витрати фізично не можливо.

Суд наголошує, що суть документальної перевірки полягає саме у перевірці первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують правильність нарахування платником податків податкових зобов`язань, але акт перевірки не містить жодного посилання на угоди, договори, контракти, не містить конкретних реквізитів видаткових накладних, прибутково-видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, приймальних актів, зокрема дати їх складання, змісту та посилань, які саме первинні документи були досліджені податковим органом та враховані чи не враховані вони під час проведення перевірки.

На переконання суду, вказане свідчить про те, що податковим органом не доведено обґрунтованість висновків про заниження загального оподатковуваного доходу на суму 388127,12 грн та завищення суми документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, на загальну суму 1995 258,07 грн, у результаті чого занижено чистий оподаткований дохід на суму 2383385,19 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору на загальну суму 35750,77 грн.

Встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що ГУ ДПС у Житомирській області, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 за № діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому вказане рішення не відповідає критеріям правомірності, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви у сумі 968,96 грн.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 (справа № 810/3806/18), від 22.11.2019 (справа № 810/1502/18).

Судом встановлено, що на момент вирішення питання про розподіл судових витрат представником позивача подано до суду лише копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АМ № 1060262 від 28.10.2024.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової (правничої) допомоги укладений між позивачем та адвокатом Жмуцьким Миколою Володимировичем, відсутній акт прийому передачі послуг до договору про надання професійної правничої допомоги, а також представником позивача не надано суду доказів сплати судових витрат на правничу допомогу (квитанція, платіжне доручення тощо).

У наданих представником позивача до матеріалів справи документах не відображено, кількості витраченого адвокатом на виконання робіт (надання послуг) часу (годин), вартості години за певний вид послуги, детального опису робіт проведених адвокатом (наданих послуг), позивачем не конкретизовано та необґрунтовано витрачений час на правничу допомогу, не деталізовано, які роботи проведені адвокатом в рамках надання послуг.

У питанні надання доказів суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

За таких обставин, оскільки стороною позивача не додержані приписи ч. 4 ст. 134 КАС України, підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Суд зазначає, що вимога подання детального опису є обов`язковою і пов`язана з тим, що розмір гонорару та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, не є тотожними. Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема детальним описом робіт (наданих послуг), і ті, які були реально необхідними.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № від 14.08.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 25 березня 2025 р.

25.03.25