Справа № 389/628/25
Суддя: Берднікова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/389/9/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Берднікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Берневек О.А., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Урсаленка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка адміністративну справу, за правилами спрощеного позовного провадження, за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністартивне правопорушення у сфері забезпечення берпеки дорожнього руху серія ЕНА №4104159 від 19 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, 25 лютого 2025 року звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕНА №4104159 від 19 лютого 2025 року, яка винесена інспектором поліції відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Ангурцем Є.Ю.

Вимоги обгрунтовані тим, що 19 лютого 2025 року близько 15:00 год позивач рухався на автомобілі Шкода, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Калинова у м.Знам`янка. Доїхавши до Привокзальної площі, зупинився на стоянці, щоб дати змогу дружині сісти до автомобіля. В цей час, до його автомобіля підійшов працівник поліції та почав вимагати документи. Після перевірки наданих ним документів поліцейський заявив, що він здійснив зупинку в порушення вимог п.15.9 ПДР України після чого склав оскаржувану постанову. При цьому, він вказував поліцейському, що Правил дорожнього руху не порушував. Поліцейський не зміг йому сказати, який саме підпункт п.15.9 ПДР він порушив. Жодний громадянин міста Знам`янка не звертався до працівника поліції Ангурця Є.Ю., або до чергової частини з заявою про, те, що він вчинив правопорушення, яке вплинуло на громадську безпеку у місті Знам`янка, або скоїв комусь перешкоду у русі по вул.Привокзальна у м.Знам`янка Кіровоградскьої області. Адміністративного правопорушення у розумінні ст.9 КУпАП він не вчиняв, умови порушення відповідної статті КУпАП не відповідають тим обставинам, які були під час його керування автомобілем. Документального підтвердження, шо він порушив правила дорожнього руху та вимоги КупАП поліцейський йому не надавав і їх не існує, свідки відсутні, фотофіксація технічними засобами не проводилася. Є тільки суб`єктивне бажання поліцейського показати своє зверхнє ставлення до людини. Поліцейський при винесені постанови грубо порушив вимоги ст.251 КУпАП. У постанові не вказаного навіть місця де його було зупинено, що є грубим порушенням ч.3 ст.283 КУпАП. Поліцейський позбавив його можливості скористатися юридичною допомогою адвоката. За вказаних обставин постанова підлягає скасуванню.

На позовну заяву, 12 березня 2025 року до суду надійшов відзив, згідно з яким представник позивача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та вказав, що 19 лютого 2025 року поліцейським відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Ангурець Є.Ю. винесено постанову про накладення адміністратвиного стягнення по справі про адміністратвине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4104159 про притягнення ОСОБА_1 до адміністратвиної відповідальності за ч.3 ст.122 КупАП. Так, позивач 19 лютого 2025 року о 09:41 керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Привокзальна та Калинова із кутовим рухом, в м.Знам`янка Кіровоградської області здійснив зупинку автомобіля, у другому ряду на вищевказаному перехресті, чим порушив п.15.9ґ ПДР та вчинив адміністратвине правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Винесена постанова про адміністратвине правопорушення є законною і обгрунтованою. Стягнення застосовнао без порушення в межах санкції ч.3 ст.122 КуПАП, за якою позивач був притягнутий до адміністратвиної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністратвине правоопрушення з дотриманням правил чинного законодаства.

Крім того, відповідачем долучено DVD-R диск з відеофіксацією оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні просив скасувати складену стосвно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕНА №4104159 від 19 лютого 2025 року, вказав, що ОСОБА_1 у зазначений у постанові час та місці п.15.9 Правил дорожнього руху не порушував тож і не вчиняв правопрушення пердбачене ч.3 ст.122 КУпАП, яке ставиться йому за провину. Він здійснив зупинку не на перехресті з круговим рухом, а на привокзальній площі, яка не є проїзною частиною перхрестя.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив суд розгладати справу за його відстуності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і обєктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 19 лютого 2025 року інспектором ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Ангурцем Є.Ю винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіяЕНА №4104159, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 19 лютого 2025 року, керуючи транспортним засобом автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Привокзальана та Калинов із круговим рухом, здійснив зупинку свого транспортного засобу у другий ряд на вищевказаному перехресті, що перешкоджало руху інших транспортних засобів, чив порушив п.15.9ґ ПДР порушення заборони зупинки на перехрестях. Зазначеними діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з положенням статті 41 Закону України «Про дорожній рух», зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 3 ст.122 КУпАП, передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Розділом 15 Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У відповідності до п.1.10 ПДР, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Пунктом 15.9 «ґ» ПДР за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, визначено, що забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до положень пункту 1.10 ПДР, перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території; проїзна частина це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

За приписами п.33.4 ПДР, наказовий знак 4.10 «Круговий рух» вимагає об`їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, показаному стрілками на перехресті з круговим рухом.

За правилами п.10.6.6 ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» знак 4.10 «Круговий рух» потрібно застосовувати, щоб дозволити рух тільки в зазначеному стрілками напрямку, якщо організовано круговий рух транспортних засобів на перехресті (площі). Знак потрібно встановлювати на кожному в`їзді на перехрестя (площу) з рухом по колу.

Таким чином вся територія в межах дії знаку 4.10 «Круговий рух» є перехрестям у розумінні ПДР.

Зупинка на перехрестях, де організовано круговий рух заборонена взагалі (ні в перший, ні в будь-який інший ряд).

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 74 КПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем приписів 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху України та вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України, а саме те, що позивач вказаний у протоколі час, керуючи транспортним засобом автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Привокзальана та Калинов із круговим рухом, здійснив зупинку свого транспортного засобу на вищевказаному перехресті, що перешкоджало руху інших транспортних засобів.

Позивач у заперечує факт вчинення ним правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП, вказує, що не що не порушував правил дорожнього руху, здійснив зупинку не на перехресті, а на привокзальній площі. Зупинка його транспортного засобу не створювала перешкоди дорожнього руху іншим транспортним засобам.

З долученого до матеріалів справи відповідечаем та переглянутому в судовому засіданні відеозапису не можливо встановити, що позивач здійснив зупинку на перехресті з круговим рухом. Поліцейським не проведено кругову зйомку для фіксації дорожнього знаку 4.10 «Круговий рух», який би підтверджував, що позивач дійсно здійснив зупинку автомобіля на перехресті з круговим рухом. На відеозаписі зафіксована проїздна частина, яка прилягає до залізничного вокзалу ст.Знам`янка, на якій знаходиться клумба круглої форми, місця для паркування транспортних засобів, припарковані автомобілі на місцях призначених для паркування та біля правого краю проїзної части. Так, клубма (центральний острівецт) на проїзній частині може свідчити про круговий рух, а визначені місця для паркування як і припарковані біля правого краю проїзної частини транспортні засоби свідчать про протилежне. До того ж, з відеозапису вбачається, що поліцейський на запитання позивача, чи можна здійснювати зупинку автомобіля в цьому ж місці, але біля бордюру (правого краю проїзної чатсини), відповів, що можна, що і було зроблено позивачем. Зазначене ставить під сумнів, що позивач дійсно зупинив свій транспортний засіб на перехресті з круговим рухом. Як зазначалося вище зупинка на перехрестях з круговим рухом заборонена взагалі і заборона розповсюджується на всю території проїзної частині в зоні дії дорожнього знаку 4.1.

Слід відзначити, що позивача притягнуто до відповідальності саме за порушення п.15.9 «ґ» ПДР заборона зупинки на перехрестях.

Іншіх доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, відповідачем суду не надано.

У відповідності до положення ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Відповідно до положень ст.62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачить на її користь.

У межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити недоліки оскаржуваної постанови.

Отже, в даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За вказаного оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн не ґрунтується на нормах діючого законодавства України, у зв`язку з чим таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Наявність в діях позивача події і складу правпорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП не встановлено. Відтак, справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір у вказаній сумі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Щодо питання про розподіл судових витрат, а саме правничої допомоги, суд зазначає наступне.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав.

На підтвердження понесених витрат позивачем до позову долучені: ордер серії ВА №1076635 від 25 лютого 2025 року адвоката Урсаленка О.М. на представництво інтересів позивача, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №29 від 24 лютого 2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №279/Н, видане 03 жовтня 2007 року; ордер від 24 лютого 2025 року; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (компенсаційних витрат на правову допомогу) від 24 лютого 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 24 лютого 2025 року на суму 1000 грн, в якій призначення платежу, та від кого прийнято платіж, вказано нерозбірливим почерком.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 січня 2021 у справі № 175/1386/18 визначив, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Оскільки позивачем не надано суду договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, а з квитанції до прибуткового касового ордеру від 24 лютого 2025 року не можливо встановити призначення платежу та платника, суд приходить до висновку що заявлені до стягнення позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн є недоведеними, тому у їх відшкодуванні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,5,6,9,20,72,77,90,132-134,242,244-246,257-263,286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову серія ЕНА №4104159 від 19 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн 00 коп. - скасувати, а провадження по цій справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, , місцезнаходження: вул.Віктора Чміленка, 41, м. Кропивницький.

Суддя Г.В. Берднікова