Справа № 500/1280/25
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1280/25

26 березня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження з особливостями визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Тернопільська міська рада (далі позивач, або Рада) звернулася до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, або Відділ) у якому просить ухвалити рішення, яким скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Валентина Іваночко від 19.02.2025 (ВП №71259480) про накладення штрафу на Тернопільську міську раду у розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Тернопілької області від 24.01.2022 у справі № 921/274/21 зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі".

На виконання вказаного рішення суду Радою прийнято рішення від 27.01.2023 № 8/22/105 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 ", яким відмовлено ФОП ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки площею 0,0250га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктом торгово - побутового призначення за адресою вул. Тараса Протасевича, м. Тернопіль, законність якого підтверджено постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №921/333/23.

Незважаючи на те, що Рада неодноразово повідомляла про факт виконання рішення Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/274/21 до відкриття виконавчого провадження (ВП №71259480), постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2025 (ВП №71259480) накладено штраф на позивача у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду у справі № 921/274/21.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/274/21 було виконано, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач, подав відзив на позов, у якому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своєї позиції вказує, що Рада не долучила до матеріалів справи №500/1280/25 доказів, що вона звернулась до суду, який видав наказ Господарського суду Тернопільської області №921/274/21 від 08.03.2023 року і що цей наказ був визнаний Господарським судом Тернопільської області таким, що не підлягає до виконанню у зв`язку з його добровільним виконанням боржником, або з інших причин. Рішення Тернопільської міської ради від 27.01.2023 року № 8/22/105 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 ", на яке посилається у позові міська рада, яке судом у справі № 921/333/23 було визнано дійсним, є актом нижчої юридичної сили ніж Конституція України. Також акцентує увагу на тому, що позовна заява Тернопільської міської ради має розглядатись за правилами господарського судочинства оскільки постанова про накладання штрафу від 19.02.2025 року (реєстраційний номер ВП 712259480) прийнята за невиконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 08.03.2023 № 921/274/21.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, подала до суду пояснення, у яких по суті з тих самих підстав що і відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог Тернопільскої міської ради.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

На виконання ухвали суду від 10.03.2025 про відкриття провадження у справі відповідачем одночасно з відзивом на позов надано до суду матеріали виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 у справі №921/274/21 зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі".

На виконання рішення 08.03.2023 Господарським судом Тернопільської області видано наказ, на підставі якого, та заяви стягувача головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Валентина Іваночко 29.03.2023 відкрито виконавче провадження №71259480.

Разом з тим, до відкриття виконавчого провадження Радою прийнято рішення від 27.01.2023 №8/22/105 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 ", яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктами торгово-побутового призначення за адресою вул. Тараса Протасевича, м.Тернопіль, яке доведено до відома стягувача листом від 31.01.2023 №2042-Ф/2023.

Дослідженням змісту рішення Тернопільської міської ради від 27.01.2023 №8/22/105 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 " встановлено, що воно прийняте на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 у справі №921/274/21 із врахуванням висновків постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології та керуючись ст.12, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, Законами України "Про оренду землі", "Про адміністративні послуги", "Про місцеве самоврядування в Україні".

Листами від 04.04.2023 та від 27.09.2023 Рада повідомляла відділ про виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 у справі №921/274/21 з наданням копії рішення від 27.01.2023 №8/22/105 та просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №921/333/23 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.07.2024) відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради №8/22/105 від 27.01.2023 та зобов`язання Тернопільську міську раду повторно розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 від 28.12.2022 та вирішити її земельне питання шляхом прийняття рішення по суті, з врахуванням вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі".

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2025 ВП №71259480 накладено штраф на Тернопільську міську раду у розмірі 5100 грн. за невиконання в повному обсязі рішення суду у справі № 921/274/21.

Мотивувальна частина

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку оскаржуваній постанові на предмет її правомірності, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 129-1 Основного Закону визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закон №1404-VIII).

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону №1404-VIII. Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Спірна постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 і у справі № 360/4708/20 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні №64519445, суд виходить із змісту рішення Господарського суду Тернопілької області від 24.01.2022 у справі № 921/274/21 та наказу Господарського суду Тернопілької області від 08.03.2023 №921/274/21.

За змістом рішення Господарського суду Тернопілької області від 24.01.2022 у справі № 921/274/21 та виданого на його виконання наказу від 08.03.2023 №921/274/21 Тернопільську міську раду зобов`язано розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 від 14.12.2018 року та вирішити її земельне питання шляхом прийняттям рішення по суті питання, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі".

Судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 у справі №921/274/21 Радою прийнято рішення від 27.01.2023 №8/22/105 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 ", яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об`єктами торгово-побутового призначення за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане рішення Ради було предметом спору у справі №921/333/23. Так, постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №921/333/23 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.07.2024) відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради №8/22/105 від 27.01.2023 та зобов`язання Тернопільську міську раду повторно розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 від 28.12.2022 та вирішити її земельне питання шляхом прийняття рішення по суті, з врахуванням вимог ч.2 ст.19 Закону України "Про оренду землі".

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний господарський суд вказав, що спірна земельна ділянка може надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на ній нерухомого майна в порядку, визначеному, зокрема статтями 116, 124 Земельного кодексу України, - на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення відповідного договору оренди. Проте, в цьому випадку апеляційним господарським судом не встановлено таких обставин.

Натомість апеляційним господарським судом встановлено, що Договір оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року, що укладався між ФОП ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою для користування тимчасовою будівлею припинив свою дію 30.04.2014, що підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 в справі №921/225/16-г/13, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017.

Водночас, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у позивача відсутні правові підстави для отримання спірної земельної ділянки на умовах оренди як для нерухомого майна, оскільки об`єкт, що нею споруджувався (нежитлове приміщення - зупинка громадського транспорту вул. Протасевича" з об`єктом торгівельно-побутового призначення по АДРЕСА_1 загальною площею 34 кв.м.) є тимчасовою спорудою, що встановлено в судових рішеннях у справах за № 921/102/15-г/7, № 921/225/16-г/13, № 921/231/17-г/17.

Також апеляційний господарський у зазначеній постанові дійшов висновку про правильність прийняття рішення органом місцевого самоврядування, що оскаржувалось у справі №921/333/23 та відсутності порушеного права позивача для захисту в судовому порядку.

Пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є обов`язковість судового рішення.

Верховний суд у постановах від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20 та від 04 жовтня 2024 у справі №607/6215/23 звертав увагу, що правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення "колізії" судових рішень.

Відтак, надаючи оцінку обставинам даної справи, суд приходить до висновку, що державний виконавець безпідставно не прийняв до уваги факт повного виконання позивачем рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 у справі №921/274/21, що підтверджується рішення Тернопільської міської ради від 27.01.2023 №8/22/105 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_1 " законність якого встановлено у постанові Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №921/333/23.

При цьому доводи відповідача та третьої особи про відсутність доказів визнання Господарським судом Тернопільської області наказу №921/274/21 таким, що не підлягає до виконання суд відхиляє, оскільки згідно зі статтею 39 Закону № 1404-VІІІ фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є однією з підстав для закінчення виконавчого провадження.

Наведене дає підстави суду для висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної позивачем постанови державного виконавця.

Враховуючи викладене, прийнята Відділом примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанова про накладення штрафу від 19.02.2025 ВП №71259480 підлягає скасуванню.

Доводи відповідача та третьої особи про те, що позовна заява Тернопільської міської ради має розглядатись за правилами господарського судочинства суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються висновками Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц та від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 у яких вказано, що імперативним правилом частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи та не спростовують висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Судові витрати

Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.03.2025 №198 Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 3028 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених на утримання відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2025 ВП №71259480 про накладення штрафу на Тернопільську міську раду у розмірі 5100 гривень.

Стягнути на користь Тернопільської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Тернопільська міська рада (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001 );

відповідач:

- Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, 76019 );

третя особа:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 березня 2025 року.

Головуючий суддя Юзьків М.І.