Справа № 440/7233/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Петрова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р. Справа № 440/7233/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2024, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.02.24 по справі № 440/7233/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство " Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач, ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ( далі - апелянт, Східне МУ ДПС по роботі з ВПП) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2023 №413/32-00-07-04-19, № 414/32-00-07-04-19, №415/32-00-07-04-19 від 15.05.2023.

19.02.2024 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Східного МУ ДПС по роботі з ВПП від 15.05.2023 №413/32-00-07-04-19, № 414/32-00-07-04-19, №415/32-00-07-04-19.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено нереальність операцій з контрагентами, що спричинило безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість. Так, Східним МУ ДПС встановлено інформацію про відсутність в контрагентів позивача виробничих потужностей, достатньої кількості трудових ресурсів, технічної та матеріальної бази для виконання робіт/надання послуг. Відповідач вказав також про неможливість встановлення виробників товару по ланцюгу постачання товарів/послуг на користь ПрАТ «Полтавський ГЗК».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст. 308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено наступне.

ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" зареєстроване як юридична особа рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 05.01.1995, .

ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" перебуває на обліку платників податків у Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та з 28.06.1997 зареєстрованим платником податку ІПН 23, Свідоцтво № 23517488

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п.78.1 ст.78, п. 79.2 ст. 79, пп. 69.2 п. 69 підр. 10 розд. XX ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами) та наказу Східного МУ ДПС по роботі з ВПП від 19.01.2023 № 18-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (код ЄДРПОУ 191282) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання законності декларування від`ємного значення ПДВ, яке становить більше 100 тис грн по декларації з ПДВ за листопад 2022 року (вх. від 19.12.2022 № ) та складено акт перевірки від 20.03.2023 № 172/32-00-07-04-14/00191282, яким встановлено порушення Позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам з такими контрагентами: 1) TOB «КРЕМЕЛЕКТРО» () на суму 13 500,00 грн; 2) ПП «ТЕХНО-МАРКЕТ» () на суму 10 000, 00 грн; 3) ТОВ «БУЛ ТРАНС» () на суму 2 280,00 грн; 4) ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» () на суму 2 812, 64 грн; 5) ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАВОД ПОЛІТЕХ-ДНЕПР» () на суму 50 098 грн; 6) ТОВ «ДПЗ «МІКОН» () на суму 35 653,66 гривень.

Так згідно висновків акту перевірки 20.03.2023 № 172/32-00-07-04-14/00191282, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2022 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

1) п. 44 .1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст 198 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами ), наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 №21 ПрАТ ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (р. 19 податкової декларації з ПДВ) за листопад 2022 року на суму ПДВ 28593 грн, що призвело до порушення:

- абз. «б» п. 200.4 ст. 200 розділу V ПК України в частині завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 20.2.1 податкової декларації з ПДВ) на 13 500 грн,

- абз. «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України в результаті чого було завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 податкової декларації з ПДВ) на 15093,00 грн,

2) пп. в) п. 200.4 ст. 200 ПК України ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» не має права на отримання бюджетного відшкодування по податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2022 року (рядок 20.2) в сумі 85752 грн,

3) порушено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (із змінами та доповненнями).

Позивачем подано заперечення на акт перевірки від 17.04.2023.

Листом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.05.2023 №2717/6/32-00-07-06-04 позивача повідомлено, що висновки акту перевірки від 20.03.2023 № 172/32-00-07-04-14/00191282 правомірні та обґрунтовані.

Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків були складені податкові повідомлення-рішення від 15.05.2023 №413/32-00-07-04-19, № 414/32-00-07-04-19, №415/32-00-07-04-19 від 15.05.2023.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 ПК України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Також пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлений статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2. статті 200 ПК України).

Згідно з пунктом 200.4. статі 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7. статті 200 ПК України).

Водночас відповідно до пункту 200.14. статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Згідно вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема щодо наявності таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку, суттєві недоліки в заповненні таких документів, які не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, не дають можливості встановити дійсний зміст та обсяг господарської операції, тощо.

Слід зазначити, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

Також на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Крім того, зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в вказаній постанові акцентувала увагу також на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для врахування таких при одержанні податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Крім того, при вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій між позивачем та контрагентами в оспорюваній сумі, які були покладені в основу акта перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що під час проведення перервірки контролюючим органом виявлено порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам з такими контрагентами: TOB «КРЕМЕЛЕКТРО» () на суму 13 500,00 грн; ПП «ТЕХНО-МАРКЕТ» () на суму 10 000, 00 грн; ТОВ «БУЛ ТРАНС» () на суму 2 280,00 грн; ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» () на суму 2 812, 64 грн; ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАВОД ПОЛІТЕХ- ДНЕПР» () на суму 50 098 грн; ТОВ «ДПЗ «МІКОН» () на суму 35 653,66 гривень.

Щодо взаємовідносин позивача з TOB «КРЕМЕЛЕКТРО» () з постачання опори дерев`яної 6м на суму ПДВ 13 500 грн, що відображено у податковій звітності з ПДВ за листопад 2022 рік, відповідач зазначив , що в ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» (), відповідно даних ЄРПН, податкові накладні з номенклатурою опора дерев`яна 6м в ЄРПН у податковому кредиті ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» () відсутні; перевіркою встановлено обрив ланцюга постачання товару - опори дерев`яної 6м від ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» (). Перевіркою не встановлено джерело походження опори дерев`яної 6м у кількості 25 шт ПрАТ «Полтавський ГЗК», оскільки відсутні документи щодо походження товару (сертифікат якості/паспорт виробника) та по ланцюгу постачання не встановлено виробника та або імпортера вищезазначеного товару.

Отже, перевіркою не підтверджено фактичне здійснення господарської операції з постачання опори дерев`яної 6м у кількості 25 шт, відповідно до наданих документів за формою первинних.

Оформлення документів, за формою первинних з операції придбання товару (опори дерев`яної 6м) у ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» () свідчить про здійснення діяльності, спрямованої на введення в обіг товару невідомого походження та про відсутність розумної економічної причини (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, перевіркою не підтверджено отримання ПрАТ «Полтавський ГЗК» товару (опори дерев`яної 6м у кількості 25 шт), відповідно до податкової накладної від 21.10.2022 № 124, по ланцюгу постачання від ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» () за жовтень 2022 рік на суму ПДВ 13 500 гривень.

У зв`язку з вищенаведеним перевіркою встановлено завищення податкового кредиту ПрАТ «Полтавський ГЗК» по операціям з ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» () за жовтень 2022 рік на суму ПДВ 13 500 грн, що відображено у податковій звітності з ПДВ за листопад 2022 рік.

З долучених до м атеріалів спарви документів встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» придбало у ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО» за Договором №419 від 18.02.2021 та Специфікацією №2 опори дерев`яні 6м у кількості 25 шт. виробництва ТОВ «КРЕМЕЛЕКТРО».

На підтвердження реальності вказаної операції до перервірки надано рахунком-фактурою, видатковою накладною, прибутковим ордером, платіжним дорученням, товарно-транспортною накладною, а також сертифікатом просочування №2312 від 23.12.2022, виданим TOB «ХАНСАКОМ-ВЕСТ» /т.1 а.с. 94-117/.

Також у ході перевірки відповідач зазначив щодо взаємовідносин позивача з ПП «ТЕХНО-МАРКЕТ» () з постачання компресора ВВ 0,8/8-720 на суму ПДВ 10 000 гривень, що в ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ПП «Техно-Маркет» (), відповідно даних ЄРПН, встановлено, що ПП «Техно-Маркет» () було сформовано податковий кредит з номенклатурою Компрессор ВВ 08/8-720 у кількості 1 шт. у квітні 2021 року від ТОВ «ВОЛСЕК» ().

В ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ТОВ «ВОЛСЕК» (), відповідно даних ЄРПН з моменту реєстрації платником ПДВ податкові накладні з номенклатурою Компрессор ВВ 08/8-720 у кількості 1 шт. сформовано тільки у квітні 2021 року від ТОВ «ЛАТОНА СТАР» ().

В ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ТОВ «ЛАТОНА СТАР» (), відповідно даних ЄРПН з моменту реєстрації платником ПДВ податкові накладні з номенклатурою Компрессор ВВ 08/8-720 у кількості 1 шт. сформовано тільки у квітні 2021 року від ТОВ «МІОЛІТ УНІВЕРС» ().

Таким чином, відповідач стверджує, що в ході дослідження ланцюга формування податкового кредиту ТОВ «МІОЛІТ УНІВЕРС» (), відповідно даних ЄРПН з моменту реєстрації платником ПДВ податкові накладні з номенклатурою Компрессор ВВ 08/8-720 відсутні.

За долучениим до матеріалів справи документами ПрАТ «Полтавський ГЗК» придбало у ПП «ТЕХНО-МАРКЕТ» за Договором №1570 від 19.10.2022 Компресор ВВ 0,8/8-720 виробництва ПП «ТЕХНО-МАРКЕТ».

В Акті перевірки вказано спосіб поставки придбаних ТМЦ через оператора поштового зв`язку «Нова Пошта» на підтвердження чого надано експрес-накладну Нової пошти №4744 від 26.10.2022 року, паспорт на товар та інші документи /т.1 а.с. 220-244/.

Також відповідачем встановлено в ході перевірки порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «БУЛ ТРАНС» () з постачання тріангелю лівого та правого, шайби стопорної на суму ПДВ 2 280,00 гривень.

Відповідач стверджує, що згідно з даними АІС «Податковий блок», АІС «Архів електронної звітності», Єдиного реєстру податкових накладних встановлено обрив ланцюга постачання ТМЦ з моменту реєстрації підприємства, в результаті чого неможливо відстежити походження товару. Відповідач стверджує, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» сформовано податковий кредит по наконечникам тріангелю лівого та правого, шайби стопорної 100.10.052-0 від ТОВ «БУЛ ТРАНС» (код за ) джерело походження якого не встановлено. Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ПрАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «БУЛ ТРАНС» (код за ) не підтверджено обставинами, викладеними вище, надані до перевірки документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку.

Судовим розглядом встановлено, що ПрАТ «Полтавський ГЗК» у жовтні 2022 року придбало у ТОВ «БУЛ ТРАНС» за Договором №1573 від 19.10.2022 наступні товари виробництва ТОВ «ТЕМТЕС»: шайби стопорні та наконечники.

Колегія суддів зазанчає, що вуказані господарські операції детально описані в Акті перевірки (стор. 15 Додатку №3 пункт 3.2.3.), в т.ч. і спосіб поставки через оператора поштового зв`язку «Нова Пошта», підтверджені всіма необхідними первинними документами.

До перевірки надано Експрес-накладні Нової пошти, Сертифікати якості на товари та інші первинні документи /т. 2 а.с. 17-45/.

Щодо взаємовідносинах ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» () у звітності за листопад 2022 року на суму ПДВ 2 812, 64 гривень із ПрАТ «Полтавський ГЗК», слід зазначити наступне.

ПрАТ «Полтавський ГЗК» придбавало у ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» розчини медичні, що підтверджено матеріалами справи /т. 1 а.с. 183-217/.

За доводами контролюючого органу ПрАТ «Полтавський ГЗК» сформовано податковий кредит за товар від ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» (код за ) джерело походження якого не встановлено, у зв`язку з чим сума ПДВ 2812,64 грн не є підтвердженою.

Також відповідач зазначив, що ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» фігурувало у вироку по кримінальному провадженню від 10.02.2020 по справі № 545/1504/16-к.

Колегія суддів враховує, що відповідачем не спростовується, що під час проведення перевірки платником податку надавались всі первинні документи та податкові накладні з відповідними квитанціями про реєстрацію їх в ЄРПН, які були віднесені до складу податкового кредиту при поданні декларації з податку на додану вартість спірний період.

Дослідивши та проаналізувавши подані позивачем документи у їх сукупності, слід дійти висновку, що зазначені первинні та інші документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Крім того, з наявних матеріалів справи прослідковується рух активів позивача.

Колегія суддів враховує, що копії долучених до матеріалів справи первинних документів бухгалтерського обліку та розрахункових документів, які надавались контролюючого органу до перевірки, не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Щодо посилання апелянта на відсутність сертифікатів якості товару, суд зазначає, що нормами Закону України "Про підтвердження відповідності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не зобов`язано постачальника мати та, відповідно, передавати покупцям продукції засвідчені печаткою виробника сертифікати відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності. Законом визначений лише обов`язок постачальника надавати інформацію про сертифікацію продукції.

Відповідно до частини 1, 2 статті 13 Закону України "Про підтвердження відповідності", виробник зобов`язаний надавати постачальнику інформацію про сертифікацію продукції шляхом зазначення реєстраційних номерів сертифікатів відповідності в документах, згідно з якими передається відповідна продукція. Постачальник зобов`язаний: реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності; припиняти реалізацію продукції, якщо вона не відповідає вимогам нормативних документів, зазначеним у декларації про відповідність або у сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності.

Сертифікати якості товару не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які фіксують факти здійснення господарських операцій, а тому є хибними доводи відповідача про те, що якщо у позивача відсутні документи, які б підтверджували якість та безпечність товару, це свідчить про нереальність господарської операції, оскільки сертифікати якості за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, так як містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.

Так, функції та права контролюючих органів визначені статтями 191та 20 ПК України, якими не передбачено здійснення перевірок суб`єктів господарювання на предмет наявності (відсутності) документів, що характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектувальних виробів, що використовуються для виробництва такої продукції.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 по справі №813/2013/16

Колегія суддів також зауважує, що перевіркою встановлено відображання заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ по суб`єктам господарювання, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, а саме: - ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАВОД ПОЛІТЕХ-ДНЕПР» () на суму 50 098 грн; - ТОВ «ДПЗ «МІКОН» () на суму 35 653,66 гривень. Комісією регіонального рівня відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 стосовно:

- ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАВОД ПОЛІТЕХ-ДНЕПР» (код ЄДРПОУ 3 8944674) прийнято Рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (Додаток 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних) від 27.01.2022 № 3101 (інформація від платника не надана) - критерій -"8" Як зазначено в рішенні Комісії:а) встановлено операції з придбання товарів (послуг) у платників податків з ознаками ризиковості".б) встановлено операції з реалізації товарів (послуг) платникам податків з ознаками ризиковості".

- ТОВ «ДПЗ «МІКОН» () прийнято Рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (Додаток 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних) від 01.03.2023 № 10100 (інформація від платника не надана) - критерій -"8" Як зазначено в рішенні Комісії: а) 12 - постачання товарів (послуг) платнику(ам) податку, щодо якого(их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку; б) 13 - придбання товарів (послуг) у платника(ів) податку, щодо якого(их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.

Так контролюючий орган стверджує, що дані обставини підпадають під дію пп. в) п. 200.14 ст. 200 ПКУ, згідно якого, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган, у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування. Крім того, відповідач вважає, що вина ПрАТ «Полтавський ГЗК» полягає у тому, що підприємство могло дотриматися правил і норм визначених Кодексом, однак вказаного не здійснило та не виконало свого податкового обов`язку, за сукупністю обставин платник податків діяв без належної обачності до вибору контрагентів, а відтак метою платника було отримання лише податкової «преференції».

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу щодо ризиковості контрагентів позивача, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.60 ст.14 ПК України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

За приписами п. 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

В постанові від 20.06.2018 у справі №819/1383/17 Верховний Суд дійшов висновку, що факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відсутність квитанцій про їх неприйняття є свідченням наявності у платника податків підстав для формування сум податкового кредиту за такими податковими накладними. Відсутність у таких податкових накладних такого реквізиту, як код УКТ ЗЕД за обставин реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є наслідком неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов`язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту201.10 статті 201 ПК України при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що податкові накладні виписані вказними контрагентами позивача зареєстровані в ЄРПН

При розгляді даної справи судом апеляційної інстанції також враховано, що податкові накладні по контрагенту ТОВ «ДПЗ «МІКОН» зареєстровано в листопаді 2022 року, а рішення про відповідність останнього критеріям ризиковості платнику податку прийнято в березні 2023 року. Тобто, у період листопад 2022 року, за який сформовано спірний розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, вказаного рішення не існувало.

Стосовно посилання контролюючого органу, як на підставу обґрунтування тверджень про нереальність господарських відносин позивача із контрагентами у зв`язку із «обривом ланцюгу постачання» та відсутністю матеріально-технічної бази, відповідач покликається на інформацію, отриману з баз ДПС ІТС Податковий блок» та ЄРПН

Верховний Суд також неодноразово акцентував на тому, зокрема, у постановах від 02.12.2019 у справі №826/13060/18, від 11.11.2020 №320/1147/19, від 24.11.2020 №813/3034/15, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Суд зазначає, що доводи контролюючого органу зводяться лише до правових дій, наявності/відсутності відповідних об`єктів, персоналу тощо саме у контрагентів позивача.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2020 по справі № 160/93/19, за якою будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і отримана з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2018 у справі № К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі № К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.

Таким чином, інформація про контрагентів контрагента позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДПС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє.

Колегія суддів зазначає, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, про «обрив» ланцюга постачання та невідоме джерело походження товару», ґрунтуються на інформації з баз ДПС ІТС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних, що з урахуванням вищенаведеного та встановлених у справі обставин, не є достатнім доказом для висновку про нереальність господарських операцій. Інших доказів на підтвердження обставин неможливості здійснення контрагентами позивача поставки товару у спірних правовідносинах контролюючим органом не надано.

А сама по собі податкова інформація з баз відповідача жодним чином не позбавляє правового значення виписані позивачем податкові накладні та наявні первинні документи.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності, адже у комерційній діяльності поставка товару не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів найму тощо.

Так, враховуючи те, що предметом спірних господарських операцій була не значна кількість товарно-матеріальних цінностей, твердження контролюючого органу про необхідність залучення великої кількості трудових ресурсів для здійснення поставки не можуть вважатись обґрунтованими.

Також, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що згідно із пунктом 8 статті 19 Господарського кодексу України, забороняється вимагати від суб`єктів господарювання надання статистичної інформації та інших даних, не передбачених законом.

Враховуючи викладене, обов`язкова наявність інших документів, окрім тих, які засвідчують факти здійснення господарських операцій, чинним законодавством не передбачена.

При цьому, достатність або недостатність такої кількості працівників для здійснення статної діяльності та виконання взятих підприємством договірних зобов`язань оцінюється засновником або керівником підприємства, а не податковим органом.

Колегія суддів зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач, не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів-постачальників товару, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому колегія суддів відмічає, що обов`язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та валових витрат у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови для такого обліку і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та витрат.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Щодо посилання апелянта на те, що ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» фігурувало у вироку по кримінальному провадженню від 10.02.2020 по справі № 545/1504/16-к, ТВО « МІОЛІТ УНІВЕРС» у кримінальному провадженні справа 757/21714/22-к, суд апеляційної інстанції виходить з того, що за приписами частини шостої статті 78 КАС України лише вирок суду в кримінальному провадженні або ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Аналогічна позиція закріплена Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2019 року у справі № 520/8681/18.

Сам по собі факт того, що контрагент платника податків фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення, не є доказом фіктивності господарських операцій і не тягне за собою правових наслідків для платника податків.

Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 815/2417/16, від 03 жовтня 2023 року у справі № 280/3836/22, від 14 листопада 2023 року у справі № 320/1873/19

Доказів наявності судового рішення за результатами розгляду справи 757/21714/22-к в порядку кримінального судочинства у справі відповідачем суду не надано.

Таким чином, сам по собі факт реєстрації кримінального провадження не може бути доказом наявності податкового правопорушення та підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними, оскільки податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам, зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення (вироку) у кримінальних провадженнях.

Щодо вироку по кримінальному провадженню від 10.02.2020 по справі № 545/1504/16-к (а.с.171-188, т.2), то колегія суддів звертає увагу на те, згідно резолютивної частини вироку відповідальна особа ПОКП «Полтавафарм» визнана невинуватою за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та виправдана її за недоведеністю наявності у її діях складу кримінального правопорушення.

З огляду на вказане та те, що відповідачем під час розгляду справи не надано доказів в підтвердження встановлення в межах вказаного кримінального провадження нереальності зазначених вище господарських операцій, фіктивності контрагентів, колегія суддів дійшла висновку про неспроможність таких доводів контролюючого органу.

Щодо посилань апелянта на недоліки заповнення окремих документів, колегія суддів констатує, що вказані доводи відсутні в акті перевірки від 20.03.2023 № 172/32-00-07-04-14/00191282 та додатках до нього, а відтак, фактично контролюючий орган наводить додаткове мотивування, яке не було покладено в основу акту перевірки та спірних податкових повідомлень-рішень та безпідставно намагається розширити предмет доказування, що є неприпустимим у розумінні КАС України.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року по справі № 440/7233/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк