Справа № 380/24589/24
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової часини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підп.«б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підп.«б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прийняти відповідне рішення, про що письмово повідомити позивача.

Посилається на те, що ним подано рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з огляду на постанову військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 про непридатність позивача до військової з переоглядом через 6 місяців, оформлену свідоцтвом про хворобу №1171 від 03.05.2024 року. Проте, зазначив, що жодного рішення за результатами поданого рапорту відповідачем не прийнято, а позивача, відповідно, не звільнено з військової служби. Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною, останній звернувся до суду з цим позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 11.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 21.02.2025 року суд, в порядку ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), залишив зазначену позовну заяву без руху, а позивачу надав строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 17.03.2025 року продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивача, ОСОБА_1 , призвано на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2023 року №25 позивача з 30.01.2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду водій відділення зв`язку взводу у правління 2 мінометної батареї НОМЕР_3 механізованого батальйону.

19.12.2023 року, під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Роботине Запорізької області, внаслідок ворожого обстрілу, позивач отримав поранення, після чого проходив довготривале лікування.

03.05.2024 року позивач пройшов медичний огляд штатною постійно-діючою військово-лікарською комісією (ВЛК) при Військовій частині НОМЕР_2 , за результатами якого був визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців. Вказане підтверджується свідоцтвом про хворобу №1171 від 03.05.2024 року, затвердженим 16 Регіональною військово-лікарською комісією.

Крім того, комісією ВЛК сформовано висновок про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації, згідно з яким позивачу призначено допоміжний засіб реабілітації протезування (внаслідок травматичної ампутації лівої кінцівки).

16.05.2024 року позивачем, за допомогою засобів електронного зв`язку, скеровано командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). До рапорту додану свідоцтво про хворобу №1171 від 03.05.2024 року.

Згідно листа Військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2024 року №1594, вказані вище документи (рапорт, свідоцтво про хворобу) 16.05.2024 року о 8 год 48 хв скеровані Військовою частиною НОМЕР_2 . 16.05.2024 року о 13 год 37 хв Військова частина НОМЕР_1 отримала дані документи, присвоєно вхідний №5200.

01.11.2024 року представником позивача направлено на адресу відповідача адвокатський запит, в якому просила повідомити про результат розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що надійшов разом із висновком ВЛК до Військової частини НОМЕР_1 16.05.2024 року о 13 год 37 хв за вх.№5200. Вказаний запит отримано відповідачем 17.11.2024 року, однак відповіді на нього так і не надійшло.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Військової частини НОМЕР_1 , адресований позивачу, за змістом якого: «…Станом на момент підготування відповіді на рапорт, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 року №267, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Про встановлення причин та обставин самовільного залишення військової частини, Військовою частиною НОМЕР_1 проведено відповідне службове розслідування. Попередньо, діяння містить ознаки вчинення військовослужбовцем дій, передбачених ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України. Матеріали службового розслідування з доданими до нього матеріалами по факту самовільного залишення військової частини направлено на адресу Територіального управління Державного Бюро Розслідувань розташованого в м.Краматорську. Розділ «Порядок призупинення та продовження військової служби» Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Враховуючи, що ви самовільно залишили військову частину, військова служба для вас призупинена, Військова частина НОМЕР_1 не має правових підстав для прийняття рішення щодо звільнення вас з військової служби.».

Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по суті його рапорту від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби, звернувся з цим позовом до суду.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 4/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами 1 та 5 ст.1 цього Закону визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2).

Згідно з ч.ч.3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 року №40, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені ч.4 цієї статті.

Відповідно до підпункту «б» п.2 ч.4 цієї статті, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Суть спірних правовідносин полягає у тому, що позивач, будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації в особливий період, звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ. При цьому, своє право на звільнення з військової служби позивач реалізував у належний спосіб, подавши рапорт по команді. Про факт наявності рапорту позивача відповідач достеменно знав, однак не вчинив жодних дій щодо його розгляду.

Водночас суд звертає увагу, що листи за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2024 року №3-19/3/12167 та №3-19/3/12169 не є рішеннями за результатами розгляду рапорту позивача від 16.05.2024 року, а є відповіддю на рапорт позивача від 09.10.2024 року та відповіддю на адвокатський запит представника позивача від 08.10.2024 року, про що в них і зазначено.

Суд не враховує доводи відповідача про необхідність надсилання на адресу Військової частини НОМЕР_1 оригіналу постанови ВЛК у паперовому вигляді, адже постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 року №901 затверджено порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі Порядок №901).

За змістом п.4 цього Порядку, заклади охорони здоров`я, військові частини, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють надсилання таких документів (обмін такими документами) в електронній формі, серед іншого: постанови військово-лікарської комісії, оформленої у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії.

Медичні та інші документи військовослужбовця через систему електронного документообігу надсилаються, зокрема: штатною військово-лікарською комісією до закладу охорони здоров`я, де військовослужбовець перебуває (перебував) на лікуванні, - постанова військово-лікарської комісії, оформленої у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії (п.5 Порядку №901).

Щодо посилань відповідача на наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 року №267, згідно якого позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, то такі є безпідставними та необґрунтованими, адже спірні правовідносини виникли задовго до такого наказу, а саме 16.05.2024 року.

У контексті спірних у даному спорі відносин суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Ураховуючи викладене, суд резюмує, що в межах спірних правовідносин мала місце протиправна бездіяльність відповідача, яка виразилась у неприйнятті рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, тому позовна вимога у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас суд, установивши протиправну бездіяльність відповідача, повинен обрати ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки це є метою адміністративного судочинства відповідно до вимог ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на встановлену судом протиправну бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по суті рапорту позивача від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби, належним та ефективним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання відповідача прийняти рішення по суті рапорту від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби та довести таке рішення до відома позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то згідно з п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) від 16.05.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та довести таке рішення до його відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.