Справа № 260/2090/25
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

25 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/2090/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Іванчулинець Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі № 260/2090/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі третя особа 1) і ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі третя особа 2), яким просить:

1) прийняти до розгляду дійсний адміністративний позов;

2) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі поданої ним заяви від 26 лютого 2025 року з урахуванням Довідки № 1011 від 11.03.2022 року ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 та записів у військовому квитку Серія НОМЕР_2 виданим 27.01.1997 року ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 , внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про виключення з військового обліку відповідно до пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби, на підставі відомостей, які містяться у військовому квитку Серія НОМЕР_2 виданим 27.01.1997 року ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою просить: заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 вчиняти відносно ОСОБА_1 будь-які дії спрямовані на його мобілізацію та призов на військову службу до набрання законної сили судовим рішенням.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що з 10 березня 2022 року до 11 березня 2022 року позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_8 . У зв`язку з військовою агресією російської федерації позивач переїхав до більш безпечного на той час міста Виноградів Берегівського району Закарпатської області, де був поставлений на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 який є підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , де за результатами проведеного медичного огляду Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із діагнозом Гіпертонічна хвороба III стадії, на підставі статі 39А, II розкладу хвороб Наказу МОУ № 402 від 2008 року, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі чого його було виключено з військового обліку військовозобов`язаних з дотриманням пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про що зроблено відповідний запис у військовому квитку Серія НОМЕР_2 на сторінці 32 та на сторінці 26 є запис про виключення з обліку військовозобов`язаних з 24.05.2022 року. Відтак, з 24 травня 2022 року позивач втратив статус «військовозобов`язаного» і відповідно набув статус «не військовозобов`язаного».

21 січня 2025 року позивач завантажив електронний військово-обліковий документ через портал Дія і побачив, що дані відносно нього, які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відображаються некоректно, відповідно до вищезазначених обставин, а саме: не внесені відомості щодо проходження останнього медичного огляду, та постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.03.2022 року, якою він був визнаний непридатності до військової служби з виключенням його з військового обліку. Не відображено його статус «Не військовозобов`язаного», із зазначення причини виключення з обліку «непридатність». Разом з цим визначено, що позивач перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_8 та є непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Застаріла інформаціє в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно персональних даних позивача та його статусу є недостовірною, впливає на зміст інформації яка відображається в електронному військово-обліковому документі впливає на юридичну визначеність статусу ОСОБА_1 щодо обов`язку виконання військового обов`язку та відповідно потребує її виправлення.

Наразі у зв`язку із протиправною бездіяльністю відповідача по справі, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов`язання внести актуальні персональні відомості відносно нього до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів відносно виключення останнього з військового обліку, однак до ухвалення остаточного рішення по справі за результатами розгляду поданого ним позову існує ризики його мобілізації або притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку тому що в електронному військово-обліковому документі поточний статус ОСОБА_1 визначений як військовозобов`язаний, такі суперечливі документи створюють для територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки можливість для здійснення мобілізації позивача.

В разі якщо до часу розгляду поданого позивачем адміністративного позову його буде мобілізовано то він набуде статус «військовослужбовця» що в подальшого ще більше порушить його права та зробить неможливим виконання рішення суду про внесення відомостей до Реєстру про його непридатність до військової служби.

Відтак, просив вжити заходів забезпечення позову в даній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши зміст такої заяви суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 92270719) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 вчиняти відносно ОСОБА_1 будь-які дії спрямовані на його мобілізацію та призов на військову службу до набрання законної сили судовим рішенням.

Однак, позивачем до заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом не встановлено очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності відповідача, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, тобто позивача таким рішенням, дією або бездіяльністю. Відтак, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, є неможливим. Виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених в її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150 - 151, 154, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі № 260/2090/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення за формою і змістом, передбаченими ст.296 КАС України.

Суддя Д.В. Іванчулинець