Справа № 160/26843/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26843/24
(суддя Лозицька І.О., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №160/26843/24 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 02 жовтня 2024 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач-1), Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-2), згідно з яким, просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- форми «С» № від 06.03.2024р., винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- форми «С» № від 11.03.2024 р., винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області;

- форми «ПС» № від 11.03.2024р., винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Позов обґрунтовано безпідставністю призначення та проведення податкової перевірки, численними процедурними порушеннями під час її проведення, що нівелюють будь-які правові наслідки, що мають місце за результатами такої незаконної перевірки. Крім того, позивач зазначає, що податковим органом не доведено наявності доказів вчинення позивачем інкримінованих порушень податкового законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем оскаржені рішення прийнято протиправно враховуючи те, що приймаючи наказ про проведення фактичних перевірок, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків (підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

В наказі про проведення перевірки не було зазначено найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється).

Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не повного з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі викладає фактичні обставини справи та свою позицію у справі, зазначає про належне оформлення наказу на проведення перевірки та додатків до нього, відсутності підстав для деталізації обставин в наказі про проведення перевірки, якщо законодавством передбачена лише одна фактична підстава для цього.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі викладає фактичні обставини справи та свою позицію у справі, зазначає про належне оформлення наказу на проведення перевірки, а також про те, що не зазначення конкретної підстави в наказі на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки; відсутності підстав для деталізації обставин в наказі про проведення перевірки, якщо законодавством передбачена лише одна фактична підстава для цього.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом ГУ ДПС у м. Києві №887-п від 15.02.2024 року (далі - наказ) було призначено проведення фактичної перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-30, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавств щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки).

Згідно з додатком 3 до наказу перевірка здійснювалась відносно ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 лот №3 з 19 лютого 2024 року тривалістю не більше 10 діб.

За результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки, що зареєстрований в органі ДПС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання 20.02.2024 за реєстраційним номером №13546/26/15/07/.

За результатами перевірки встановлено порушення:

п.1, 2, ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон України №265/95-ВР) - проведення розрахункової операції з продажу товарів через РРО, без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми на загальну суму 25271,00 грн (з урахуванням проведеної контрольної розрахункової операції на суму 700,00 грн - «ЕLFВАR 1500» 2 шт. за ціною 350,00 грн);

п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) - порушення порядку ведення обліку товарних запасів, які на момент перевірки перебували на місці їх реалізації па суму 37800,00 грн.

абз. 4 п. 63.3 ст. 63, с. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України - неподання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП; ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом складені наступні податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 06.03.2024р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 75600,00 грн за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (із змінами та доповненнями);

- податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 11.03.2024р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 75 706,50 грн за порушення п.1,2 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № від 11.03.2024р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 2720,00 грн за порушення п. 63.3 ст. 63, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача-1 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), при цьому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Вимоги до змісту наказу керівника контролюючого органу про проведення фактичної перевірки встановлені абзацом 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, а також необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Відтак, під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті зазначення платника податків, який має перевірятися, та чіткого визначення у наказі правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 березня 2024 року в справі № 420/9909/23 викладено наступний правовий висновок: У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним..

Наказ ГУ ДПС у м. Києві від 15 лютого 2024 року № 887-п прийнятий на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, підпункту 69.27 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України. Згідно з ним наказано провести фактичну перевірку з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі обіг товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с.25).

У Додатку №1 до зазначеного наказу зазначено фізичну особу підприємця ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання, який підлягає перевірки.

Отже, в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та визначено особу перевірку діяльності якої слід провести.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведені висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, колегія суддів доходить до висновку, що оскільки в зазначеному наказі контролюючого органу вказано, що підставою для призначення фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, в тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) … є посилання на п.п. 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що за висновком Верховного Суду є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки.

Крім того, в наказі про призначення фактичної перевірки зазначено період діяльності, що перевіряється: згідно ст. 102 Податкового кодексу України, тобто в межах строків давності та їх застосування.

Таким чином, висновок позивача та суду першої інстанції про недотримання контролюючим органом вимог ПК України, які пред`являються до наказу про проведення фактичної перевірки, а саме відсутності зазначення у ньому суб`єкта перевірки, строків перевірки та підстав перевірки суд апеляційної інстанції визнає безпідставним.

Щодо суті виявлених в ході фактичної перевірки порушень, за які контролюючим органом застосовані штрафні санкції до позивача, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у зв`язку з встановленням: порушення п. 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - проведення розрахункової операції з продажу товарів через РРО, без роздруківки відповідного розрахункового документу встановленої форми на загальну суму 25271 грн (з урахуванням проведеної контрольно розрахункової операції на суму 700 грн та порушення п.12 ст.3 Закон України №265/95-ВР - порядку ведення обліку товарних запасів, які на момент перевірки перебували на місці їх реалізації на суму 37800 грн відповідачем-1 складено податкове повідомлення-рішення за формою «С»: № від 11.03.2024 року.

Стосовно проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування та видачі відповідного розрахункового документа на суму 25271,00 грн, що є порушенням пунктів 1, 2 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, розмір штрафу 37906,50 грн, колегія суддів зазначає таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пунктами 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Відповідно до п.2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 р №220/28350, фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити як: назва господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику «Типи об`єктів оподаткування» та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2); адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3).

Судом з`ясовано, що відповідно до акта перевірки особою, яка здійснювала розрахункові операції від імені позивача, продавцем ОСОБА_2 проведено розрахункову операцію, а саме продаж «ЕLFВАR 1500» 2 шт. за ціною 350,00 грн кожна, що відбулась без проведення товару через РРО та видачі чеку, а також реалізовано товар на загальну суму 25271,00 грн без застосування РРО, оскільки інформація щодо цієї виручки відсутня в Х звіті (а.с.79 - 81).

Цей факт підтверджується додатком № 2 до акта перевірки, що підписано продавцем ОСОБА_2 .

Заперечення з цього приводу у позові відсутні.

Відтак, суд вважає доведеним факт порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР у зазначеній податковим органом в акті перевірки частині.

Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Контролюючим органом застосовано до позивача за це порушення штраф в розмірі 37905,50 грн, тобто 150% вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг).

Позивачем не спростовується повторність вчинення такого порушення, тому судом не надається оцінка правомірності застосування штрафу саме в розмірі 150% вартості проданих товарів.

Крім того, в ході проведення перевірки за адресою позивача контролюючим органом встановлено фактичні залишки наявних там товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 37800 грн.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Проте, застосовуючи вказану норму до позивача контролюючий орган безпідставно не врахував те, що позивач є фізичною особою - підприємцем платником єдиного податку та не зареєстрований платником податку на додану вартість, не здійснює діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння (а.с.198).

Отже, колегія суддів визнає неправомірним застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 37800 грн податковим повідомленням-рішенням за формою «С» № від 11.03.2024 року.

Щодо податкового повідомлення-рішення за формою «ПС» № від 11.03.2024 року в частині суми - 2040 грн у якому зазначено: «ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки» та податкового повідомленням-рішенням за формою «С» № від 06.03.2024 року яке було сформовано контролюючим органом на підставі розгляду акта перевірки та на підставі того, що позивачем не було надано на вимогу перевіряючих осіб документи «на підтвердження обліку та походження товарних запасів» у зв`язку з чим відповідач-1 дійшов висновку про здійснення позивачем роздрібної торгівлі без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю, яка передбачена статтею 15 Закону України №485/95-ВР від 19.12.1995 року слід зазначити наступне.

Відповідно до абзацу першого п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Аналогічно п. 85.8 ст. 85 ПК України передбачено право посадових (службових) осіб контролюючих органів, які проводять перевірку, у випадках, передбачених ПКУ, отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

При цьому, відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, письмова вимога перевіряючих осіб про необхідність надання платником податків документів до акта перевірки не долучена та суду контролюючим органом на підтвердження своїх доводів не надана.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне, як вбачається з вказаного податкового повідомлення-рішення за формою «ПС» позивача притягнуто до відповідальності за не надання у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, без конкретизації таких документів.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В той же час, вищезазначене податкове повідомлення-рішення не містить обставин того які документи, що випробовувалися контролюючим органом та велися позивачем не було надано під час перевірки.

Зазначене свідчить, що контролюючий орган обмежився формальним підходом до виконання своїх обов`язків, не дослідивши та не зазначивши які документи не було надано позивачем на вимогу контролюючого органу, а відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії.

Крім того, контролюючим органом в порушення пункту 85.6. статті 85 ПК України не складено акт про відмову платника податків у наданні документів, що пов`язані із предметом перевірки, тобто контролюючим органом належними та допустимими доказами не доведено факт не надання позивачем документів, що витребувались в ході фактичної перевірки.

Не складання акта, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, вказує не відсутність допустимих доказів відмови платника податку у наданні документів до перевірки та тягне за собою правові наслідки у вигляді протиправності застосування штрафних санкцій за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

При цьому в акті перевірки не зазначено, що перевіряючим особами під час перевірки було з`ясовано обставини відсутності у позивача ліцензії на роздрібну торгівлю, яка передбачена статтею 15 Закону України №485/95-ВР від 19.12.1995 року.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення за формою «ПС» № від 11.03.2024 року в розмірі суми штрафних санкцій - 2040 грн, за формою «С» № від 11.03.2024 року в розмірі суми штрафних санкцій 37800 грн та податкове повідомленням-рішенням за формою «С» № від 06.03.2024 року є протиправними та підлягають скасуванню.

В частині застосування штрафу у розмірі 680 грн за порушення абз. 4 п. 63.3 ст. 63, с. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України - неподання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП зазначене податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає враховуючи наступне.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Проте в позові відсутні заперечення позивача щодо помилковості зазначених висновків контролюючого органу.

Крім того, колегія суддів, враховуючи доводів сторін щодо проведення перевірки у присутності лише продавця та без попередження вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п.п.80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За положеннями пункту 80.7 статті 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Отже, вказаними нормами встановлено право контролюючого органу проводити фактичну перевірку без попередження та у присутності особи, що фактично здійснює розрахункові операції в цьому випадку продавця ОСОБА_2 .

Відносно інших доводів позивача викладених в письмових поясненнях по справі слід зазначити, що КАС України не передбачає, збільшення підстав позову шляхом подання додаткових пояснень під час судового розгляду справи.

Щодо інших доводів відповідачів викладених в апеляційних скаргах слід зазначити, що вони не є доречними і важливими аргументами які впливають на вирішення спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи було неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 1,2, 4 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №160/26843/24 скасувати та прийняти нову постанову якою позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві за формою «С» № від 06.03.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області за формою «С» № від 11.03.2024 року в частині застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 37800 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області за формою «ПС» № від 11.03.2024 року в частині застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 2040 грн.

У задоволенні позову в інший частині - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов