Справа № 520/16191/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р. Справа № 520/16191/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 р. (ухвалене суддею Пановим М.М.) по справі № 520/16191/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Тренд» (в подальшому - ТОВ «Авто Тренд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000014/2 від 05.01.2024 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000200/2 від 11.03.2024 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000281/2 від 15.04.2024 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Митного кодексу України (в подальшому МК України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що між 08.07.2022 р. між ТОВ «Авто Тренд» та виробником товару POLMOstrow Sp. zo.o. (Польща) укладено контракт №1/2022, умовами якого передбачено, що постачальник POLMOstrow Sp. z.o.o зобов`язується передати у власність, а покупець ТОВ «Авто Тренд» прийняти та сплатити: глушники, вихлопні труби та їх частини, на суму, в асортименті та по ціні, вказаних в інвойсах, які виставляє постачальник в рамках цього контракту (п. 1.1 контракту).

Ціни на товар формуються виходячи з діючих цін постачальника. Ціна у фактурі буде виставлена у польських злотих (п.п. 5.1., 5.2. контракту та додаткової угоди № 2 до нього). Поставка товару за цим контрактом здійснюється партіями (п. 4.1 контракту). Постачання здійснюється в асортименті, кількості та за ціною, вказаною в специфікаціях та інвойсах, отриманих покупцем на кожну партію товару, якщо інше не обумовлено сторонами (п. 4.3 контракту).

Відповідно до умов контракту, сторони підписали специфікацію № 185 від 15.12.2023 р., і постачальник надав позивачу Faktura eksportowa (інвойс) № FЕ 185/WY/2023 від 15.12.2023 р.

Згідно із специфікацією № 185 та інвойсу № FЕ 185/WY/2023 позивач ввіз на митну територію України товар на загальну суму 273554,10 злотих.

02.01.2024 р. для митного оформлення товару позивач надав відповідачу митну декларацію № 24UА66U9, в якій заявлено митну вартість товару за першим методом (вартість товару за контрактом + витрати на транспортування товару до кордону України).

В графі 12 митної декларації «відомості про вартість» позивач зазначив митну вартість товару 2718368,42 грн., яка вираховується шляхом додавання вартості товару за інвойсом до витрат на транспортування товару до кордону України.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав до митниці наступні документи: декларація митної вартості; контракт з постачальником № 1/2022 від 08.07.2022 р.; додаткова угода № 2 від 27.12.2022 р. до контракту; додаткова угода № 4 від 29.12.2023 р. до контракту; специфікація № 185 від 15.12.2023 р.; Faktura eksportowa (інвойс) № FЕ 185/WY/2023 від 15.12.2023 р.; сертифікат про походження товару від 15.12.2023 р.; договір про перевезення вантажу № 20/10 від 20.10.2022 р.; заявка на перевезення від 11.12.2023 р.; міжнародна товарно-транспортна накладна СМR А № 411559 від 15.12.2023 р.; довідка про витрати на транспортування вантажу від 15.12.2023 р.; рахунок щодо сплати вартості перевезення № 15/12/23 від 15.12.2023 р.; прайс-лист виробника від 10.12.2023 р.; перелік наданих до митної декларації документів вказаний в гр. 44 декларації.

05.01.2024 р. позивачу митним органом повідомлено, що документи подані декларантом містять розбіжності, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи; 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 9) договір транспортних послуг...».

Декларант звернувся до митниці з листом вих. № 26 від 03.01.2024 з проханням здійснити оформлення товару за ст. 55 МК України.

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем видано рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000014/2 від 05.01.2024 р. , відповідно до якого митна вартість товару позивача визначена митницею за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС (митна декларація № UА 100320/2023/30540 від 25.09.2023 р.). Рівень митної вартості встановлений 4,50 дол. США за кг, що по курсу на дату подання МД становить 17,6313 PLN за кг.

Рішення відповідача про визначення митної вартості товарів містило митну вартість товару у розмірі 328 059,78 злотих (графа 30 рішення), тоді як позивачем була визначена митна вартість товару нарівні 281387,12 злотих (графа 27 рішення).

Розрахунок митної вартості товару: 18606,67 кг. (вага, гр. 24 рішення) * 17,6313 PLN (вартість за 1 кг, гр. 30 рішення) = 328 059,78 PLN.

В графі 33 рішення митний орган зазначив наступне: «Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58, 59, 60 МК України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає статі за ці товари, зокрема: наданий до митного оформлення прайс-лист від 10.12.2023 р. б/н наданий декларантом на дану поставку є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо" ТОВ «Авто Тренд» та не відображає «дійсну вартість» у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців; декларантом не надано митної декларації країни відправлення; у специфікації від 15.12.2023 р. № 185 зазначено умови поставки ЕХW без зазначення географічного пункту, тобто можливе не додання всіх складових до розрахунку митної вартості; декларантом не доведено правильність розподілу транспортних витрат: в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 15.12.2023 р. № 15/12/23 відсутня інформація щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт згідно умов поставки ЕХW, та транспортних витрат за межами митної території України, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості.

05.01.2024 р. на підставі рішення про коригування митної вартості товару відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807200/2024/000018.

Позивач не погодився із завищенням митної вартості і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання та подав до відповідача нову митну декларацію № 24UА84U4 від 06.01.2024 р. та додатково сплатив ПДВ у розмірі 89377,03 грн.

Відповідач здійснив митне оформлення товару з відміткою в гр. 48 митної декларації «відстрочення платежів до 05.04.2024 р.»

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 15/03-2 від 15.03.2024 р. про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та надав пояснення з наступними документами: платіжна інструкція № 15 від 09.01.2024 р. з відміткою банку; платіжна інструкція № 12291 від 10.01.2024 р. про оплату за міжнародні транспортні послуги перевізнику; акт виконаних робіт від 08.01.2024 р.; митна декларація країни відправлення; лист від постачальника від 25.01.2024 р.

Листом від 25.03.2024 р. митним органом відмовлено у скасуванні рішення про коригування митної вартості.

Позивачем укладено контакт № 11/UАВ від 19.07.2022 р. з постачальником UАВ «Grunntech» (Литва), умовами якого передбачено, що постачальник UАВ «Grunntech» зобов`язується поставляти в порядку та на умовах, що визначаються договором, автомобільні запасні частини торговельної марки Finwhale у кількості, асортименті та за цінами, узгодженими сторонами та зазначеними в інвойсах, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар. Перелік товару що постачається, його комплектність, асортимент та ціни вказані в додатку 1, який є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1-1.2 контракту). Поставка товару за цим контрактом здійснюється партіями (п. 4.1 контракту). Ціни на товар, вказані в інвойсі, формуються виходячи з діючих цін постачальника на момент складання проформи-інвойсу. Оплата здійснюється відповідно до проформи-інвойсу. Валюта платежу - долар США. Ціна товару включає вартість тари, упаковки, всіх витрат, пов`язаних з виконанням митних формальностей для експорту та інші мита, податки та збори, що підлягають оплаті під час експорту товару, (п.п. 3.2, 3.4, 3.6 контракту).

Відповідно до умов контракту, сторони підписали додаток № 1 від 19.07.2022 р. до контракту з переліком товару.

Згідно із інвойсом № GR-U24/003 від 27.02.2024 р. та прайс-листом від 01.05.2023 р., наданими постачальником, позивач ввіз на митну територію України товар на загальну суму 62942,06 доларів США.

11.03.2024 р. для митного оформлення товару позивач надав до відповідача митну декларацію № 24UА21U0.

Декларантом заявлено митну вартість товару за першим методом (вартість товару за контрактом + витрати на транспортування товару до кордону України). В графі 12 митної декларації «відомості про вартість» позивач зазначив митну вартість товару - 2 462 052,41 грн., яка вираховується шляхом додавання вартості товару за інвойсом до витрат на транспортування товару до кордону України.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав до митниці наступні документи: декларація митної вартості; контракт з постачальником №11/UАВ від 19.07.2022 р.; додаток № 1 від 19.07.2022 р. до контракту; інвойс № GR-U24/003 від 27.02.2024 р.; пакувальний лист до інвойсу № GR-U24/003 від 27.02.2024 р.; платіжна інструкція № 001224254 від 21.02.2024 р.; міжнародна товарно-транспортна накладна СМR А № 902395 від 27.02.2024 р.; договір перевезення № 30/08 від 30.08.2023 р.; довідка про витрати на транспортування вантажу від 27.02.2024 р.; рахунок щодо сплати вартості перевезення № 52 від 27.02.2024 р.; заявка до договору перевезення від 23.02.2024 р.; прайс-лист постачальника від 01.05.2023 р.

11.03.2024 р. декларантом від митниці отримано повідомлення, в якому зазначалось, що документи, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: причини зменшення фактурної вартості товару; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 7) копію митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно ст. 254 МК України); 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант звернувся до митниці з листом № 31 від 11.03.2024 р. з проханням дозволити митне оформлення відповідно до вимог ст. 55 МК України.

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем видано рішення про коригування митної вартості товару, відповідно до якого митна вартість товару позивача визначена митницею за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС.

Рівень митної вартості товару встановлений на рівні: товар 1 - 6,245 дол. США за кг. (МД № UА400040/2024/41 від 02.01.2024 р.); товар 8 - 6,84 дол. США за кг. (МД № UА110130/2024/2464 від 05.02.2024 р.); товар 9 - рівні 8,13 дол. США за кг. (МД № UА110080/2024/34 від 03.01.2024 р.); товар 17 - 5,88 дол. США за кг. (МД № UА205140/2024/1490 від 09.01.2024 р.).

Рішення про визначення митної вартості товарів (графа 30) містило митну вартість: товару 1 - у розмірі 13709,71 дол. США; товару 8 - 3659,67 дол. США; товару 9 - 1149,58 дол. США; товару 17 - у розмірі 2808,41 дол. США.

В графі 33 рішення митний орган зазначив, наступне: невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; прайс-лист б/н від 01.05.2023 р. не містить терміну дії; відсутній банківський/платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» та умовам п. 5.2 договору від 30.08.2023 р. №30/08; відсутня проформа-інвойс, зазначена як підстава оплати, згідно банківського платіжного документу № 001224254; відсутня експортна декларація та сертифікати відповідності, передбачені умовами п. 4.9 Контракту від 19.07.2022 р. № 11/UАВ.

11.03.2024 р. на підставі рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807200/2024/000238.

Позивач не погодився із завищенням митної вартості і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання та подав відповідачу нову митну декларацію № 24UА72U1 від 12.03.2024 р. та додатково сплатив мито у розмірі 5590,13 грн. (2900.05 + 1379.34+ 1310.74) та ПДВ у розмірі 30257,43 грн. (12180.18 + 14069.23+1124.38 +2883.64). Разом 35 847,56 грн. (відповідно до граф 47 митної декларації, СП 55).

Відповідач здійснив митне оформлення товару з відміткою в гр. 48 митної декларації «відстрочення платежів до 10.06.2024 р.»

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 24/04-2 від 24.04.2024 р. з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товару.

В обґрунтування заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу роз`яснення щодо складової митної вартості та документи: платіжне доручення № 12675 від 14.03.2024 р. про оплату транспортних послуг; акт виконаних робіт № 52 від 12.03.2024 р., укладений з перевізником; проформа інвойс GR-U24/0003 від 20.02.2024 р.; експертна декларація № 24LТSR1000005С81В3; експертна декларація № 24LТSR1000005С63В2.

Відповідачем відмовлено позивачу у перегляді рішення про коригування митної вартості.

19.10.2022 р. між позивачем та «SWI Parts Sp. z o.o» (Польща) укладено контакт № 04/2022/USD, умовами якого передбачено, що постачальник SWI Parts Sp. z o.o зобов`язується поставляти в порядку та на умовах, визначених договором, автомобільні запасні частини в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими сторонами та зазначеними в інвойсах, а покупець зобов`язаний приймати та оплачувати поставлений товар. Перелік товару що постачається, його комплектність, асортимент та ціни вказані в інвойсах, які є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1-1.2 контракту).

Поставка товару за цим контрактом здійснюється партіями (п. 4.1 контракту).

Ціни на товар, вказані в інвойсі, формуються виходячи з діючих цін постачальника на момент складання проформи-інвойсу. Оплата здійснюється відповідно до проформи-інвойсу. Валюта платежу - долар США. Ціна товару включає вартість тари, упаковки, всіх витрат, пов`язаних з виконанням митних формальностей для експорту та інші мита, податки та збори, що підлягають оплаті під час експорту товару, (п.п. 3.2, 3.4, 3.6 контракту).

Згідно з інвойсом № 13/2024/ЕХ від 26.03.2024 р. наданим постачальником, позивач ввіз на митну територію України товар на загальну суму 18 304,50 доларів США.

15.04.2024 для митного оформлення товару позивач надав відповідачу митну декларацію № 24UА06U0.

Декларантом заявлено митну вартість товару за першим методом (вартість товару за контрактом + витрати на транспортування товару до кордону України). В графі 12 митної декларації «відомості про вартість» позивач зазначив митну вартість товару - 733873,33 грн., яка вираховується шляхом додавання вартості товару за інвойсом до витрат на транспортування товару до кордону України.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав до митниці наступні документи: декларація митної вартості; контракт з постачальником № 04/2022/USD від 19.10.2022 р.; інвойс № 13/2024/ЕХ від 26.03.2024 р.; пакувальний лист до інвойсу № 6/2024 від 27.03.2024 р.; платіжна інструкція № 72 від 11.10.2023 р.; міжнародна товарно-транспортна накладна СМR 012/2024 від 05.04.2024 р.; договір № 04/01 від 04.04.2024 р. транспортно-експедиторського обслуговування, укладений між експедитором та ТОВ «Авто Тренд»; договір перевезення № ГС/04 від 04.02.2022 між експедитором та перевізником; рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг № 33/3004 від 05.04.2024 р.; довідку про витрати на транспортування вантажу від 05.04.2024 р.; заявка до договору перевезення від 04.04.2024 р.; копія митної декларації країни відправлення № 24РL402010Е0387264 від 05.04.2024 р.

15.04.2024 р. митним органом позивачу повідомлено, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - виписку з бухгалтерської документації; - транспортно-експедиційні рахунки, рахунки експедиційних витрат, заявки перевезення, договори, рахунки збереження товарів в місце призначення, рахунки завантаження-розвантаження контейнера/товару тощо - каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення (походження) з перекладом на вимоги ст. 254 Митний кодекс України; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант звернувся до митниці з листом № 35 від 15.04.2024 з проханням дозволити митне оформлення.

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем видано рішення про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митна вартість товару позивача визначена митницею за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС (МД № UА100320/2023/033119 від 10.10.2023 р.). Рівень митної вартості встановлений - 4,32 дол. США за кг.

Рішення про визначення митної вартості товарів містило митну вартість товару у розмірі 38685,60 дол. США (графа 30 рішення). Тоді як позивачем була визначена митна вартість товару на рівні 18 626,70 дол. США (графа 27 рішення).

Розрахунок митної вартості товару у розмірі 38685,60 дол. США: 8955 кг (вага, гр. 24 рішення) * 4,32 дол. США (вартість за 1 кг, гр. 30 рішення) = 38 685,60 дол. США.

В графі 33 рішення митний орган зазначив наступні підстави його винесення: «...Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58, 59, Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортний рахунок на оплату надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно даних СМR, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості; в платіжній інструкції №72 зазначено у гр. №70 призначення платежу номер INV № 0012/USD/2023, але у МД зазначено inv №13/2024/ЕХ; не враховані експедиційні витрати.

На підставі рішення про коригування митної вартості товару, відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807200/2024/000327.

Позивач не погодився із завищенням митної вартості і звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання.

ТОВ «Авто Харків» подану нову митну декларацію № 24UА25U8 від 15.04.2024 р. та додатково сплатив мито у розмірі 79030,07 грн. та ПДВ у розмірі 173 866,14 грн. Разом 252 896,21 грн. (відповідно до гр. 47 митної декларації, СП 55).

Відповідач здійснив митне оформлення товару з відміткою в гр. 48 митної декларації «відстрочення платежів до 14.07.2024».

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 30/05-1 від 30.05.2024 р. про скасування рішення про коригування митної вартості товару.

В обґрунтування заявленої митної вартості позивач подав відповідачу роз`яснення щодо складової митної вартості та додаткові документи: акт виконаних транспортних послуг № 33/3004 від 15.04.2024 р.; платіжна інструкція № 12879 від 17.04.2024 р.; лист-довідка експедитора № 17/4 від 17.04.2024 р.; фактура проформа № 0012/1180/2023 від 04.10.2023 р.

Відповідачем відмовлено у задоволенні заяви відповідача.

Не погодившись із рішеннями та картками відмови відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та картки відмови необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 р. у справі № 804/7882/16.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, текст оскаржених рішень про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної, інформації, та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах митним органом не враховано, що у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Проте, митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247, від 15.02.2024 р. у справі № 640/29559/20.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем відповідачу разом із заявою № 15/03-2 від 15.03.2024 р. про перегляд рішення було надіслано копію митної декларації країни відправлення разом з листом від постачальника з роз`ясненням щодо вартості товару, зазначеній в цій митній декларації.

В зазначеному рішенні митний орган вказав «у специфікації від 15.12.2023 р. № 185 зазначено умови поставки ЕХW без зазначення географічного пункту, тобто можливе не додання всіх складових до розрахунку митної вартості».

Судовим розглядом встановлено, що умови поставки узгоджені між постачальником та позивачем в п. 2.1.1 контракту № 1/2022 від 08.07.2022 р., згідно із яким товар поставляється на умовах ЕХW WYSOCKO WIELKIE, якщо інше не буде передбачене у специфікації. Сторони специфікацією не передбачили інше, отже, товар поставлявся на умовах ЕХW WYSOCKO WIELKIE. Контракт надано до митниці при митному оформлені товару.

В рішенні митний орган вказав «декларантом не доведено правильність розподілу транспортних витрат: в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 15.12.2023 р. № 15/12/23 відсутня інформація щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, згідно умов поставки ЕХW та транспортних витрат за межами митної території України, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості».

Судовим розглядом встановлено, що позивач подав до митного органу довідку транспортних витрат від 15.12.2023 р., згідно із якої навантаження товару входить у вартість транспортування, вартість транспортних витрат за межами митної території України включена декларантом до митної вартості товару на підставі інформації від перевізника ФОП ОСОБА_1 , який самостійно визначив вартість перевезення та його складові.

Також, на підтвердження транспортних витрат додатково разом з заявою № 15/03-2 від 15.03.2024 р. до митниці були надані платіжна інструкція № 12291 від 10.01.2024 р., що підтверджує оплату позивачем витрат на транспортування товару, акт виконаних робіт від 08.01.2024 р., укладений між позивачем та перевізником.

Крім того, декларантом відповідачу надано платіжну інструкцію № 15 від 09.01.2024 р. на суму 273554,10 злотих, що підтверджує оплату товару постачальнику. В призначенні платежу вказаний номер інвойсу - FЕ 185/WY/2023 від 15.12.2023 р., номер митної декларації - 24UА8U4 від 06.01.2024 та контракт № 1/2022 від 08.07.2022 р. на підставі яких здійснювалась поставка та митне оформлення даного товару.

Щодо відсутності платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» та умовам п. 5.2 договору від 30.08.2023 р. №30/08; проформи-інвойсу, яка зазначена як підстава оплати, згідно банківського платіжного документу №001224254; експортної декларації та сертифіката відповідності, передбачених умовами п. 4.9 Контракту від 19.07.2022 р. №11/UАВ, суд апеляційної інстанції зазначає, що разом із заявою № 24/04-2 від 24.04.2024 р. , поданою позивачем у відповідності до ст. 55 МК України , до митниці було надіслано платіжне доручення № 12675 від 14.03.2024 р. про оплату транспортних послуг, акт виконаних робіт № 52 від 12.03.2024 р., підписаний між позивачем та перевізником, проформа інвойс GR-U24/0003 від 20.02.2024 р. , експертна декларація № 24LТSR1000005С81В3, експертна декларація № 24LТSR1000005С63В2.

Відповідно до п. 5.2. договору з перевізником № 30/08 від 30.08.2023 р. розрахунки за договором здійснюються через 5 днів після отримання від перевізника пакету документів, а саме: рахунку, акту та СМR. Після доставки товару на склад між сторонами було підписано акт виконаних робіт та сплачено за послуги перевізнику. Транспортно-експедиційні послуги позивачу не надавались.

Щодо доводів митного органу, що прайс-лист б/н від 01.05.2023 р. не містить терміну дії, суд апеляційної інстанції зазначає, що прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 28.02.2024 р. у справі № 815/1460/18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення та картки відмови відповідача необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 р. стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., понесені позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 16.11.2023 р. у справі № 640/16003/22, від 10.07.2024 р. у справі № 340/1498/22.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2023 р. у справі № 755/2587/17 та Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи у суді першої інстанції подано копії: договору від що 04.01.2024 р. №04/01-24С, укладеного між ТОВ «Авто Тренд» та ТОВ «ЗМС ПС» про надання правничої (правової) допомоги; додаткової угоди № 10 від 07.06.2024 р. про надання правничої (правової) допомоги № 04/01-24С від 04.01.2024 р., платіжної інструкції № 13227 від 07.06.2024 р., згідно із якою на рахунок ТОВ «ЗМС ПС» позивачем здійснено платіж на суму 9000 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці в розмірі 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 р. по справі № 520/16191/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич