Справа № 280/209/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 березня 2025 року Справа № 280/209/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в відношенні ОСОБА_1 з питання призначення грошових виплат за безвісті зниклого ОСОБА_2 , військовослужбовців ДШР НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 виплатити всю суму грошових виплат, розраховану з моменту звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 мати зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 . Вважає, що нею були подані всі необхідні документи для реалізації права на отримання грошового забезпечення за безвісти зниклого сина, однак на даний час жодні кошти не надходили. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить позов задвольнити.

Ухвалою суду від 14.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення позовної заяви та ухвали до його електронного кабінету. Зазначені документи доставлені відповідачу 10.01.2025 та 27.01.2025 відповідно.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2022 № 118 солдат призваний під час мобілізації ОСОБА_2 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 , призначити на посаду діловода відділення медичного постачання медичної роти військової частини НОМЕР_1 . З 11 травня 2022 року зарахувати до списків військової частини НОМЕР_1 та вважати таким, що прийняв справи та посаду діловода відділення медичного постачання медичної роти військової частини НОМЕР_1 .

Судом досліджено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2024 № 74 «Про призначення спеціального розслідування по факту зниклих безвісти військовослужбовців десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 », яким для проведення спеціального розслідування по факту зниклих безвісти, в тому числі, матроса ОСОБА_2 було призначено комісію.

Відповідно до висновку Акту проведення спеціального розслідування по факту зниклих безвісти військовослужбовців десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 за результатами проведеного службового розслідування у звязку з відсутністю тіла та документів, які належним чином встановлюють факт загибелі матроса ОСОБА_2 вважати «особою, яка зникла безвісти за особливих обставин» на підставі Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до моменту документального підтвердження військовослужбовця захопленого в полон, або підтвердження ДНК та встановлення факту смерті у встановленому порядку або/та оголошення особи померлою в судовому порядку.

Згідно із рапортом командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 17.12.2023 в районі виконання завдання НОМЕР_2 батальйону морської піхоти біля АДРЕСА_3 зник безвісти матрос ОСОБА_2 , кулеметник 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . Вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів УМП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 17.12.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2023 № 361 матроса ОСОБА_2 вважати виключеним (у звязку зі зникненням безвісти) з угруповання морської піхоти « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 17.12.2023.

Відповідно до наявного в матеріалах справи документу військової частини НОМЕР_1 під назвою «Службове розслідування» рішенням командира військової частини НОМЕР_1 вважати, в тому числі, матроса ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин в АДРЕСА_3 .

Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2024 № 359 «Про підсумки спеціального розслідування по факту зниклих безвісти військовослужбовців десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 » убачається, що з довідки-доповіді командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 стало відомо, що 17.12.2023 в ході виконання бойового завдання в районі н.п. Кринки Херсонської області безвісти зникли військовослужбовці десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в тому числі кулеметник 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 . Таким чином матрос ОСОБА_2 зник безвісти в районі н.п. Кринки Херсонської області в районі ведення бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, що вважається пов`язаними з захистом Батьківщини.

Вищезгаданим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2024 № 359 визнано, що кулеметник 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 зник безвісти в районі н.п. Кринки Херсонської області в районі ведення бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, що вважається пов`язаними з захистом Батьківщини.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації.

Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (надалі - Порядок № 884).

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки 14.08.2024 за № надіслав адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати інформацію щодо реалізації виплати грошового забезпечення матері військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . В якості додатків було долучено: копія паспорту ОСОБА_1 ; копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ; копія документів службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовців ДШР НОМЕР_2 батальйону морської піхоти в/ч НОМЕР_1 ; копія відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_4 № с/3178 від 12.06.2024; копія посвідчення адвоката Семенчі А.І.; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4879; ордер на надання правової допомоги.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 02.09.2024 № 5640/окп повідомила представника позивача про некоректність змісту адвокатського запиту та зазначила, що командування військової частини НОМЕР_1 позбавлене можливості у наданні запитуваної інформації.

Разом з тим, як встановлено судом із дослідженої відповіді відповідача оформленої листом від 02.09.2024 № 5640/окп, його зміст не містить підстав для відмови, які наведені у п.5 Порядку №884, які є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню відповідачем.

При цьому судом також досліджено лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.06.2024 № С/3178, яким представника позивача було повідомлено, що 23.01.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась ОСОБА_1 - мати зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою щодо отримання грошового забезпечення та отримання документів від військової частини НОМЕР_1 . 24.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 до в/ч НОМЕР_1 був направлений лист №2/390 з документами необхідними для проведення виплати грошового забезпечення належного безвісти зниклому військовослужбовцю ОСОБА_2 та запитом про надання витягу з наказу про включення військовослужбовця до особового складу частини та надання акту службового розслідування щодо факту зникнення безвісти. 11.03.2024 отримано лист в/ч НОМЕР_5 за № 566/к від 19.02.2024, в якому військова частина повідомила про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо виплати грошового забезпечення належного безвісти зниклому ОСОБА_2 , обгрунтувавши це необхідністю документального підтвердження відсутності у військовослужбовця дружини та неповнолітніх дітей, які б мали пріоритетне право на отримання виплат грошового забезпечення. Такими документами є витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо відсутності дітей та дружини, які були додатками до листа № с/390 від 24.10.2024. 04.04.2024 листом № с/1731 ІНФОРМАЦІЯ_4 до в/ч НОМЕР_1 були повторно надіслані витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо відсутності дітей та дружини. Відповіді на даний лист не було. 07.06.2024 листом № с/1453/1696 ІНФОРМАЦІЯ_4 до в/ч НОМЕР_1 були повторно надіслані витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо відсутності дітей та дружини.

З огляду на викладене, суд вважає, що за відсутності зазначення відповідачем в обов`язковому порядку підстав для відмови у виплаті позивачам грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісти, відповідачем не дотримано процедури прийняття рішення, встановленої пунктом 5 Порядку №844, що не відповідає критеріям обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується позовних вимог позивачки в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення її сина, який зник безвісти, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів - п.10 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги все вищевикладене та враховуючи те, що судом під час розгляду цієї справи встановлено протиправність бездіяльності, виражену у неприйнятті військовою частиною рішення щодо виплати позивачці грошового забезпечення її сина, через недотримання відповідачем процедури його прийняття, встановленої пунктами 5-7 Порядку №884, що, в свою чергу, як наслідок, у подальшому зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивачки про нарахування та виплату їй грошового забезпечення її сина.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Передбачені п. 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та п. 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що першочергове право на виплачу грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). А особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частка лише за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

З огляду на викладене суд наголошує, що у ході розгляду заяви представника позивачки, відповідачеві слід з`ясувати (перевірити) всі обставини щодо осіб, які мають право на отримання такого грошового забезпечення, які наведені у пункті 7 Порядку №884, у тому числі, і щодо дотримання прав, свобод і інтересів таких осіб, та прийняти відповідне законне рішення на власний розсуд з дотриманням вимог пунктів 5-7 Порядку №884, з урахуванням надісланих ІНФОРМАЦІЯ_4 листами від 04.04.2023 № с/1731 та від 07.06.2024 № с/1453/1696 документів, а також з урахуванням правової оцінки, наведеної у даному судовому рішенні згідно до вимог абз.2 ч.4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, суд вважає, що правильним способом захисту порушених прав позивачки буде зобов`язання відповідача повторно розглянути запит представника ОСОБА_1 від 14.08.2024 про нарахування та виплату їй грошового забезпечення її сина, на які набув право безвісно відсутній її син.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн..

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 суму судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , виражену у неприйнятті рішення щодо виплат ОСОБА_1 , яка є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , грошового забезпечення, належного її сину - військовослужбовцю ОСОБА_2 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути запит представника ОСОБА_1 від 14.08.2024 про нарахування та виплату їй грошового забезпечення її сина - військовослужбовця ОСОБА_2 , який має статус зниклого безвісти, з дотриманням приписів пунктів 5-7 Порядку №884 та з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 березня 2025 року.

Суддя А.В. Сіпака