Справа № 133/2625/24
Суддя: Пєтухова Н. О.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

справа №133/2625/24

10.02.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Пєтухової Н.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області капрал поліції Мельник Ольга Аркадіївна, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 2915309 від 26.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.121 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення за наявність технічної несправності, а саме тріщини на лобовому склі, за ч.2 ст. 121 КУпАП незаконна, необґрунтована та підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що поліцейські зупинили його транспортний засіб, не повідомивши причини зупинки почали огляд ТЗ, не знайшовши будь яких порушень ПДР та технічних несправностей, поліцейська Мельник О.А. повідомила що в автобусі є в наявності тріщина на лобовому склі. На вказане зауваження, ОСОБА_1 було повідомлено що вказана тріщина знаходиться не в зоні оглядовості та не є технічною несправністю з якою заборонена експлуатація ТЗ, проте таке пояснення було проігнороване. За вказаним фактом було винесено постанову серії ЕНА № 2915309 від 26.08.2024 за ч.2 ст.121 КУпАП, однак зі змісту постанови не вказано яким саме вимогам ДСТУ не відповідає технічний стан автомобіля, лише міститься посилання на порушення п.31.4 ПДР, також в постанові відсутні розміри тріщини.

20.11.2024 ухвалою суду, прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача Департамент патрульної поліції у відзиві вказує, що ознайомившись із змістом та вимогами позовної заяви, відповідач категорично не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими. Зазначив, що під час патрулювання нарядом батальйону патрульної поліції було виявлено ТЗ в якого на вітровому склі наявна тріщина, цим самим водій порушив 31.4 ПДР України. У зв`язку з чим поліцейським було зупинено ТЗ та повідомлено про причину зупинку, водій на вимогу поліцейського пред`явив для перевірки документи передбачені ПДР, після чого капрал поліції Мельник О.А. оголосила про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ст.121 КУпАП. Встановивши всі обставини, поліцейським, прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Вказав, що нормами ДСТУ 3649:2010 встановлено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Відео з портативного відеореєстратора із зафіксованим фактом вказаного правопорушення неможливо надати, у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, вказав, що такі витрати мають бути співмірними відповідно до ч.5 ст.134 КАС України. Оскільки представником позивача не могли вивчатися та досліджуватися докази, окрім копії оскаржуваної постанови, додаткових документів справа не містить, предмет та зміст позову є єдиноможливим, а судова практика не містить колізій, що виключає необхідність супутніх консультацій чи подання додаткових заяв чи клопотань, вартість послуг з надання правничої допомоги позивачу не відповідає складності справи та є необґрунтовано завищеними.

Представник позивача - адвокат Кузьмінський Ю.В. подав до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідачем не надано до суду жодного доказу, який може беззаперечно свідчити про те що позивач керував ТЗ з тріщиною в лобовому склі, в матеріалах справи відсутній відеозапис, докази розташування такої тріщини, її розміри. Відповідачем не спростовано того, що наявність тріщин чи сколів не відповідає вимогам стандартів, ПДР і технічної експлуатації, а також що з такою технічною несправністю забороняється експлуатація ТЗ. Окрім цього оскаржувана постанова містить посилання лише на порушення п.31.4 ПДР, не вказуючи яким вимогам ДСТУ не відповідає технічний стан автомобіля, водночас наявність такої тріщини не є технічною несправністю ТЗ.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що 26.08.2024 поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Мельник О.А. винесено постанову серії ЕНА № 2915309, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, оскільки 26.08.2024 о 12:20 год. на АД М21 254 км, водій керуючи маршрутним транспортним засобом ПАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , маршрут нерегулярні перевезення, має технічну несправність, а саме тріщину на лобовому склі, чим порушив п.31.4 ПДР України.

Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.

Відповідно до копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00771-00964-24 від 21.08.2024, транспортний засіб ПАЗ 32051 СПГ, д.н.з. НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ, поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Пунктом 31.1 ПДР України унормовано, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно з п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 "На вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників".

Разом з тим, відповідно до держстандарту, такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Перелік несправностей, з якими експлуатація транспортних засобів забороняється, описано в п. 31.2 - 31.4 ПДР. Однак у зазначених переліках відсутня така обставина, як «тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників».

Отже, у розумінні ПДР тріщина на вітровому склі авто не віднесена до технічної несправності автомобіля, з якою експлуатація авто забороняється.

Враховуючи вищевикладене, наявність тріщини у даному випадку не є правопорушенням.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними доказами.

Проте, судом встановлено відсутність у діях позивача об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, яка полягає у керуванні транспортним засобом, який має технічні несправності.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з чим факт наявності в діях позивача порушення п. 31.4 Правил дорожнього руху є недоведеним.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі не було надано належних доказів, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, яке полягало у порушенні 31.4 ПДР України, а відтак відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваної постанови.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У відзиві, наведені позивачем обставини не спростовані відповідачем, суду не представлено доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху(Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, судові витрати підлягають стягненню на корись позивача. Частинами 1, 2 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до підпункту 2 п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час звернення позивача до суду складає 1211,20 грн.

В той же час, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час складає 605,60 грн.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №543/775/17 висловлено правовий висновок про те, що «… З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС).

Відтак, беручи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 19 від 30.08.2024, який він просить стягнути на свою користь.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 605,60 грн. як надміру сплачений.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що позивачем не надано підтверджуючих документів щодо понесених витрат на правничу допомогу, та не зроблено відповідної заяви, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.121, ст.ст. 222, 251, 258, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 72, 77, 242-246, 250, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2915309 від 26.08.2024, винесену поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Мельник Ольгою Аркадіївною щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір при зверненні до суду з адміністративним позовом в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., який він сплатив 30.08.2024 згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 19.

У задоволенні вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

10.02.25