Справа № 320/8735/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8735/22 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Собківа Я.М.,

Кобаля М.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якій позивач просила суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії позивачу стажу роботи на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області з 10.11.1999 р. по 24.01.2002 р. - 02 роки 02 місяці 14 днів;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області зарахувати позивачу до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області з 10.11.1999 р. по 24.01.2002 р. - 02 роки 02 місяці 14 днів та вчинити всі необхідні дії для поновлення її прав у зв`язку з таким зарахуванням.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови відповідача у не зарахуванні до календарної вислуги років позивача стаж роботи з 10.11.1999 по 24.01.2002 на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області, що є порушенням п. «и» ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 стажу роботи на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області з 10.11.1999 р. по 24.01.2002 р. - 02 роки 02 місяці 14 днів.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області з 10.11.1999 р. по 24.01.2002 р. - 02 роки 02 місяці 14 днів та вчинити всі необхідні дії для поновлення її прав у зв`язку з таким зарахуванням.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 26.03.2025.

20.02.2025, під № 3810 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 згідно довідки до акта огляду МСЕК від 13.10.2020 р. № 437999 має другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції.

Згідно витягу з наказу від 24.04.2020 р. № 119 о/с ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено з 30.04.2020 р. зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до вказаного наказу стаж служби позивача в поліції на день звільнення становив 18 років 03 місяці 06 дні.

Відповідно до витягу з послужного списку особової справи ОСОБА_1 , трудовий безперервний стаж останньої в органах МВС та Національної поліції на різних посадах розпочинається з 25.01.2002 р. (курсант училища, Наказ УПППМ ГУМВС України від 25.01.2002 р. № 16 о/с) та припиняється 30.04.2020 р. (наказ від 24.04.2020 р. № 119 о/с ГУ НП в Київській області).

Вказані відомості з послужного списку про трудовий стаж ОСОБА_1 підтверджуються трудовою книжкою НОМЕР_1 , записи з № 8, № 9, № 10 та № 11.

Водночас, у вказаній трудовій книжці міститься запис № 6 про прийняття 10.11.1999 р. ОСОБА_1 на посаду психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області (Наказ ГУ № 140 від 10.11.1999 р.). А згідно запису № 7 від 24.01.2002 р. ОСОБА_1 звільнено з посади психолога за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗП України (наказ ГУ № 15 о/с від 28.01.2002 р.).

Позивачка, вважаючи що відповідачем протиправно не зараховано до її стажу період роботи з 10.11.1999 р. по 24.01.2002 р. на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області, в порядку досудового врегулювання спору, звернулась з відповідною заявою від 12.07.2022 р. до відповідача щодо перерахунку вислуги років.

Листом від 09.08.2022 р. № М-513 ГУ НП в Київській області позивача повідомлено, що підстав для зарахування до календарної вислуги років терміну роботи на посаді психолога немає, оскільки згідно даних архівної особової справи позивача посада психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області відносилась до категорії вільного найму.

Не погоджуючись з такими рішенням відповідача, позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у період з 22.07.1999 по 10.05.2002 у штаті групи по роботі з особовим складом в Білоцерківському РВ ГУ МВС України в Київській області існувала посада психолога (спеціальне звання за посадою - старший лейтенант міліції), при цьому, позивач на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області працювала у цей період, тобто у період існування у штаті Білоцерківського РВ ГУ МВС України посади психолога, з огляду на що, необґрунтованим є посилання відповідача на відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачу у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи в державних органах.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки визначальною умовою для зарахування періоду роботи на посаді психолога, до вислугу років на службі в органах внутрішніх справ, все ж таки є служба на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, водночас, у даному випадку, відповідно до листа УКЗ ГУНП в Київській області від 06.10.2022 № 1406/109/22, посада психолога Білоцерківського районного відділу ГУ МВС України в Київській області відносилась до категорії цивільного персоналу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2262-XII (тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Право на пенсійне забезпечення, відповідно до вимог п. «б» статті 12 Закону № 2262-XII, мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Статтею 12 Закону №2262-ХІІ, визначено, що пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року, і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно з положеннями п. «и» ч.1 ст. 17 Закону № 2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема, час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.

Відповідно до змісту ст. 17-1 Закону № 2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом. Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 затверджено Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядку № 393).

Абзацом 12 пункту 1 Порядку № 393 (тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу або службу в органи Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, що затверджуються відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерством юстиції, Міністерством фінансів, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.

Тож, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи внутрішніх справ, на посади офіцерського та начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що відповідач, заперечуючи проти позовних вимог виходив з того, що за даними архівної особової справи позивача, посада психолога Білоцерківського районного відділу ГУ МВС України в Київській області відносилась до категорії цивільного персоналу.

Водночас, слід врахувати й те, що відповідно до наявного в матеріалах справи наказу № 140 о/с від 10.11.1999, ГУ МВС в Київській області, призначено ОСОБА_1 , яка приймається по заяві - на посаду психолога, за вільним наймом Білоцерківського районного відділу, з 10 листопада 1999 року.

Також, згідно наявного в матеріалах справи листа від 05.07.2021 р. № 82аз/109/12 ГУ МВС України в Київській області повідомляється, що наказом ГУ МВС України в Київській області від 22.07.1999 р. № 252 «Про організаційно-штатні питання ГУМВС» у штат групи по роботі з особовим складом Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області було введено посаду психолога (спеціальне звання за посадою - старший лейтенант міліції»). Наказом ГУ МВС України в Київській області від 10.05.2002 р. № 271 «Про організаційно-штатні питання ГУМВС» зазначену посаду було скорочено.

Таким чином, з наведеного слідує, що у період з 22.07.1999 по 10.05.2002 у штаті групи по роботі з особовим складом в Білоцерківському РВ ГУ МВС України в Київській області існувала посада психолога (спеціальне звання за посадою - старший лейтенант міліції), у свою чергу, не є спірним, що позивач на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області працювала у період з 10.11.1999 по 24.01.2002, тобто у період існування у штаті Білоцерківського РВ ГУ МВС України посади психолога.

На переконання колегії суддів, саме на підставі цього абзацу п. 1 Постанови № 393 позивачу необхідно зарахувати до вислуги років час роботи на посаді психолога Білоцерківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з 10.11.1999 по 24.01.2002, після чого остання була прийнята на службу до ОВС (25.01.2002). До того ж, позивач ж на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області працювала у період з 10.11.1999 по 24.01.2002, тобто у період існування у штаті атестованої посади психолога, тобто, обіймала посаду, яка передбачає наявність спеціального звання, що не спростовано відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є необґрунтованими доводи сторони відповідача про відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачу у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи в державних органах, з огляду на що, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді психолога Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області з 10.11.1999 по 24.01.2002, слід зараховувати позивачу до вислуги років для призначення пенсії.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Собків

М.І. Кобаль