Справа № 320/211/22
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 320/211/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому просить суд:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в M. Києві протиправною через грубе порушення статей 3, 8, 17, 19, 21, 22, 58 та 64 Конституції України, які є нормами прямої дії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 3 категорії, з дня подання відповідної заяви;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві № 2600-0208-8/195783 від 08.12.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2022 справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 справу прийнято до провадження, визначено продовжувати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (стаття 262 КАС України), запропоновано сторонам у разі зміни фактичних обставин по даній справі, вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, повідомити суду про таке протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання цієї ухвали шляхом направлення додаткових пояснень в електронній формі через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (особистий кабінет в системі «Електронний суд») з використанням власного (уповноваженої особи) електронного підпису або у паперовій формі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві надати до суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (особистий кабінет в системі «Електронний суд»), з використанням власного електронного підпису, у строк до 13.02.2025: підтверджену належними доказами інформацію чи приймалося рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за наслідками розгляду його заяви від 25.11.2021 за № 13518, чи повідомлено про відмову у призначенні пенсії листом без прийняття відповідного рішення; якщо рішення приймалося повідомити, яким саме територіальним органом ПФУ; надати копію такого рішення, копію заяви ОСОБА_1 від 25.11.2021 за № 13518.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) сторонам копії відзиву та доданих до нього документів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся з заявою до ГУПФУ у м. Києві про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За наслідками розгляду заяви 04.11.2021 отримав відповідь, що для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст. 55 Закону, відсутня довідка про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

25.11.2021 позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, до якої для підтвердження факту його постійного проживання в населеному пункті, віднесеному до зони посиленого радіоекологічного контролю, в період з 26.04.1986 по 03.02.2000 за адресою: АДРЕСА_1 , надав документи: копію паспорту, довідку від 11.10.2021 № 71481680 про реєстрацію місця проживання та роботи за адресою: АДРЕСА_2 з 26.04.1986 по 03.01.1990 та з 04.01.1991 по 03.02.2000 за адресою: АДРЕСА_1 ; копію посвідчення громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорія 3); копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ; копію диплома серії НОМЕР_3 , копію диплома серії НОМЕР_4 ; довідку від 08.11.2021 № 1382 з ЦНАП про реєстрацію місця проживання з 18.11.2000 за новою адресою: АДРЕСА_3 .

За наслідками розгляду заяви 08.12.2021 було отримано відповідь з відмовою у призначенні пенсії.

З посиланням на норми статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач зазначив, що початкова величина зниження пенсійного віку поширюється лише на тих громадян, які постійно проживали або працювали чи навчались в зазначених зонах, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986, незалежно від тривалості роботи чи проживання в цей період, які мають статус потерпілої особи. Наявні в матеріалах справи документи підтверджують, що позивач з 25.04.1986 по 03.02.2000 працював та проживав зоні посиленого радіологічного контролю.

Законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який не обмежується довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 у справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 у справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 у справі 652/610/16-а, від 18.06.2020 у справі № 751/273817.

Тому посилання відповідача, що по записам у трудовій книжці НОМЕР_5 неможливо визначити, що підприємства знаходились в зоні гарантованого добровільного відселення у спірний період є безпідставними, оскільки трудова книжка не належить до документів, які підтверджують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні посиленого радіологічного контролю. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 460/2300/20.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

30.09.2022 відповідачем-І надано відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на норми Закону № 1058 та Закону № 796 зазначено, що згідно наданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивача складає 23 роки 02 місяці 29 днів.

За наданими документами для призначення пенсії неможливо визначити період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки згідно з довідкою про місце реєстрації від 08.11.2021 № 1381, яка видана виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського (Олевського) району Житомирської області, позивач проживав з 26.04.1986 по 03.02.2000 в смт. Нові Білокоровичі Коростенського (Олевського) району Житомирської області, а за записами у трудовій книжці НОМЕР_6 неможливо визначити, що підприємства знаходились в зоні гарантованого добровільного відселення (з 27.07.1984 по 01.07.1986 будівельно монтажне управління № 39 будівельно монтажного тресту № 3 комбінату «Київпромстрой» та з 15.07.1988 по 13.07.1992 «Коростенський завод «Битрадіотехніка» Олевського РТА).

Також відповідач-І послався на наявність в нього дискреційних повноважень в питаннях призначення пенсій, та відсутність підстав для стягнення судового збору.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

10.02.2025 на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2025 відповідачем надано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідачем-ІІ 18.03.2025 на виконання вимог ухвали суду від 03.03.2025 надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.20214 по 31.12.2021 - не менше 28 років.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії за віком надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України № 1058-IV (60 років), на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено статтею 14 Закону № 796-ХІІ . До категорії 3 віднесено, зокрема, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 01.01.1993 прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Перелік населених пунктів за місцем проживання/роботи осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та віднесення їх до зон радіологічного забруднення, визначається за постановою від 23.07.1991 № 106 Кабінету Міністрів Української РСР Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок чорнобильської катастрофи (далі Постанова № 106).

Порядком № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Отже невідповідність будьяких записів у трудовій книжці унеможливлює врахування всіх (деяких) записів у ній. Згідно підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потерпілим від Чорнобильської катастрофи додається: - для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; - для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи")

Вперше 17.10.2021 ОСОБА_1 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України подав заяву про призначення пенсії за віком. Функціоналом веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України не передбачено формування такого документу, як розписка-повідомлення до заяви про призначення/перерахунок пенсії. За таких обставин розписка-повідомлення до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 17.10.2021 не формувалась.

Заява від 17.10.2021 розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. За заявою від 17.10.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 22.10.2021 № 32 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідної довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, що передбачено Порядком № 22-1 (копія рішення додається).

Вдруге 25.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком (копія заяви та розписки-повідомлення додаються). Заяву від 25.11.2025 зареєстровано у формі № 10 25.11.2021 за № 13518. Заява позивача від 25.11.2021, згідно вимогам пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1, була передана за принципом екстериторіального призначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області.

Для призначення пенсії до заяви від 24.11.2021 ОСОБА_1 , окрім інших документів, надав: - посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 09.09.1993; - довідку від 08.11.2021 № 1382, видану виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського (Олевського) району Житомирської області про те, що він дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: з 26.04.1986 по 03.01.1991 - АДРЕСА_2 ; з 04.01.1991 по 03.02.2000 - АДРЕСА_1 ; - трудову книжку серії НОМЕР_7 від 07.08.1984.

За записами трудової книжки ОСОБА_1 працював: - з 27.07.1984 по 01.07.1986 у Будівельно - монтажному управлінні № 39 Будівельно - монтажного тресту № 3 комбінату «Київпромбуд»; - з 15.07.1988 по 13.07.1992 в Олевському РТА Коростенського заводу «Битрадіотехніка».

За довідкою від 08.11.2021 № 1382, виданою виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського (Олевського) району Житомирської області, заявник з 26.04.1986 по 03.02.2000 був зареєстрований в смт. Нові Білокоровичі Коростенського району Житомирської області, але в зазначений період за записами трудової книжки ОСОБА_1 працював у Будівельно - монтажному управлінні № 39 Будівельно монтажного тресту № 3 комбінату «Київпромбуд» з 27.07.1984 по 01.07.1986 та в Олевському РТА Коростенського заводу «Битрадіотехніка» з 15.07.1988 по 13.07.1992. За записами трудової книжки не можливо визначити, що зазначені підприємства знаходилися в зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно диплому серії НОМЕР_3 від 05.07.1988 ОСОБА_1 навчався в СПТУ № 15 м. Біла Церква. Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.07.1991 № 106 м. Біла Церква не належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Додаткових документів про постійне проживання на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення заявником не надано.

За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 станом на 25.11.2021 склав 23 роки 08 місяці 29 днів (стаж враховано по 30.09.2021).

Отже, за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 (за документами, наданими заявником разом із заявою від 25.11.2021) не можливо визначити період роботи та проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

За заявою від 25.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення від 29.11.2021 № 32 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсі відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ

Слід врахувати правові висновки Верховного Суду у цій категорії справ за подібних правовідносин. Так, Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 01556/1172/17 сформулював правовий висновок щодо питання реалізації права на зниження пенсійного віку відповідно до Закону № 796-XII, який зводиться до того, що пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статті 55 Закону № 796-XII, - за фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Також відповідач-ІІ послався на наявність в нього дискреційних повноважень в питаннях призначення пенсії та заперечував проти стягнення судового збору.

На підставі викладеного відповідач-ІІ просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 , картки фізичної особи платника податків; посвідчення громадянина, який потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 09.09.1993, довідки про реєстрацію місця проживання особи.

25.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ в м. Києві (Оболонський район) з заявою № 13518 про призначення пенсії за віком, до якої згідно з розпискою повідомленням додав довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_8 , паспорт НОМЕР_9 , диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_3 , документи про місце проживання (реєстрації) особи 1382, посвідчення постраждалого від ЧАЕС НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , трудову книжку НОМЕР_2 .

Рішенням ГУПФУ в Луганській області від 29.11.2021 № 32 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, обґрунтоване таким.

«Нормами статті 5 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зниження пенсійного віку особам, які постійно проживали або постійно проживають чи працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали в цій зоні не меншу 3 років становить 3 роки та додатково рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку поширюється лише на тих громадян, які постійно проживали або працювали чи навчались в зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986, незалежно від тривалості роботи, чи проживання в цей період, які мають статус потерпілої особи.

З посиланням на норми абзацу першого частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 24 та 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993; Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, у рішенні зазначено, що згідно наданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 02 місяці 29 днів.

До загального страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

За наданими документами для призначення пенсії неможливо визначити період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки згідно з довідкою про місце реєстрації від 08.11.2021 № 1382, яка видана виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського (Олевського) району Житомирської області, ОСОБА_1 проживав з 26.04.1986 по 03.02.2000 в смт. Нові Білокоровичі Коростенського (Олевського) району Житомирської області, а за записами у трудовій книжці від 07.08.1984 заповнення НОМЕР_2 неможливо визначити, що підприємства знаходяться в зоні гарантованого добровільного відселення (з 27.07.1984 по 01.07.1986 будівельно монтажне управління № 39 будівельно монтажного тресту № 3 комбінату «Київпромстрой» та з 15.07.1988 по 13.07.1992 «Коростенський завод «Битрадіотехніка» Олевського РТА.

Вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Повідомлено ОСОБА_1 про право на призначення пенсії згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.04.2031 при наявному страховому стажі 23 роки 02 місяці 29 днів.

Листом від 08.12.2021 № 2600-0208-8/195783 ГУПФУ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відмову в призначенні пенсії за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, відповідачем зараховано до страхового стажу позивача за даними трудової книжки та за індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування 23 роки 02 місяці 29 днів.

Тривалість страхового стажу, визначену відповідачем, позивач не оспорює.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.12.2014 №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

У статті 16 Конституції України зазначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Позиція Верховного Суду стосовно застосування цієї статті Основного Закону України сформована, зокрема, у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 240/22160/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 240/34164/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 240/22994/22, від 07 травня 2024 року у справі № 240/30220/22, від 07 травня 2024 року у справі № 240/9080/22, від 12 липня 2024 року у справі № 240/16837/22, від 26 липня 2024 року у справі № 460/11256/23 та від 19 вересня 2024 року у справі № 460/3123/23.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 зазначив, що набув право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Однак, відповідач, на його думку, протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".

У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 міститься висновок, згідно з яким, аналіз положень, зокрема, статті 16 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; за Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Закон України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону №796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Крім того, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, згідно з примітою до вказаної статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-ІV і цього Закону.

Позивач, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 09.09.1993, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Вважаючи, що він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII звернувся до Управління із відповідною заявою.

На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Згідно із довідкою від 08.11.2021 № 1382, виданою виконкомом Білокоровицької сільської ради Коростенського (Олевського) району Житомирської області, заявник з 26.04.1986 по 03.02.2000 був зареєстрований та проживав в смт. Нові Білокоровичі Коростенського району Житомирської області, тобто така довідка підтверджує факт реєстрації, а не постійного проживання або роботи у забрудненій місцевості.

Так , у період 01.09.1986 по 05.07.1988 згідно із дипломом НОМЕР_3 позивач навчався у СПТУ № 15, м. Біла Церква, що спростовує відмості, зазначені у довідці від 08.11.2021 № 1382 про постійне проживання у смт. Нові Білокоровичі Коростенського району Житомирської області зокрема у період з 26.04.1986 по 03.02.2000.

Таким чином, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Так, відповідач-ІІ в оскаржуваному рішенні зазначив, що за записами трудової книжки ОСОБА_1 працював: - з 27.07.1984 по 01.07.1986 у Будівельно - монтажному управлінні № 39 Будівельно - монтажного тресту № 3 комбінату «Київпромбуд»; - з 15.07.1988 по 13.07.1992 в Олевському РТА Коростенського заводу «Битрадіотехніка», але за записами трудової книжки не можливо визначити, що зазначені підприємства знаходилися в зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд зауважує, що згідно із пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка була чинною на час заповнення записів про роботу позивача з 13.11.1984 по 27.07.1987 у трудовій книжці, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

При цьому нормами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, не передбачено зазначення в трудовій книжці адрес та фактичного місцезнаходження підприємств та організацій, в яких працює особа.

Натомість, згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З огляду на наведене, проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію є обов`язком саме відповідача, а не позивача, який має можливість та зобов`язаний перевірити місцезнаходження підприємств, у яких працював ОСОБА_1 у спірний період, або запропонувати позивачеві надати додаткові документи.

Так, позивачем суду надано довідку виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 21.12.2021 № 4139, згідно із якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працював з 15.07.1988 по 13.07.1992 на посаді радіомеханіка по ремонту радіо-телевізійної апаратури в телеательє, яке було розташоване на території Новобілокоровицької селищної ради за адресою: АДРЕСА_5 ; та довідку від 21.12.2021 № 4140 виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, згідно із якою дійсно Олевське РТА Коростенського заводу «Битрадіотехніка» орендувало приміщення під телеательє з 1988 по 1993 рік у Будинку управління № 1 Новобілокоровицької КЕЧ району (арк.спр. 32).

Зазначені довідки датовані більш пізніми датами, ніж заява позивача про призначення пенсії, та розпискою-повідомленням від 25.11.2021 за № 13518 підтверджується, що такі довідки відповідачу-ІІ не надавалися.

Положеннями пункту 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Абзацом четвертим пункту 1.8 Порядку № 22-1 визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Тотожні повноваження територіальних органів Пенсійного фонду України визначені у ст. 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17, в якій Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Однак, доказів того, що на виконання даних повноважень відповідачем направлялись запити до відповідних органів або архівних установ про надання підтверджуючих документів, відповідачем не надано.

Суд зауважує, що при дотриманні відповідачем-ІІ вимог пунктів 1.8, 4.2 Порядку № 22-1 позивачем довідки від 21.12.2021 № 4139 та від 21.12.2021 № 4140 були б надані.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на наведене, відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 від 25.11.2021 за № 13518 не дотримано норми пунктів 1.8, 4.2 Порядку № 22-1, що призвело до прийняття передчасного рішення про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, та що свідчить про протиправність такого рішення у зв`язку з його невідповідністю критеріям, визначеним пунктами 1, 3, 5, 6, 8 частини другою статті 2 КАС України та зумовлює необхідність його скасування.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що права позивача порушені внаслідок прийняття відповідачем ІІ рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.11.2021 № 2, тому вважає за необхідне з метою захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та обрати належний та ефективний спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 29.11.2021 № 2 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021, зареєстровану за № 13518, про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через грубе порушення статей 3, 8, 17, 19, 21, 22, 58 та 64 Конституції України, які є нормами прямої дії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 3 категорії, з дня подання відповідної заяви; та визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві № 2600-0208-8/195783 від 08.12.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» слід відмовити, оскільки права позивача порушені не Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а внаслідок прийняття відповідачем ІІ рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.11.2021 № 2.

Позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 2600-0208-8/195783 від 08.12.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» не належать до задоволення, оскільки лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.12.2021 № 2600-0208-8/195783 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а є лише повідомленням про прийняте відповідачем-ІІ рішення про відмову у призначенні пенсії.

Судом обрано спосіб захисту у вигляді зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021, зареєстровану за № 13518, про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні, оскільки довідки від 21.12.2021 №№ 4139, 4140, які мають значення для правильного вирішення питання щодо права позивача на призначення пенсії за статтею 55 Закону № 796, не досліджувалися відповідачем-ІІ, а суд не може надавати оцінку таким доказам, і може лише перевірити правильність прийнятого органом ПФУ рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що, починаючи з 01.04.2021 на законодавчому рівні закріплено, що органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

Питання щодо відповідності визначеної Порядком № 22-1 (у редакції Постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1) процедури розгляду заяв про призначення/перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили було предметом дослідження Верховного Суду під час в порядку касаційного оскарження судових рішень у справі № 640/1873/22. Так, у постанові від 25.07.2023 суд касаційної інстанції зауважив, що:

«положення абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 мають легітимну мету (гарантують централізовану та прозору систему контролю за процесами призначення та перерахунку пенсій, мінімізують корупційні ризики, зумовлені особистими контактами з громадянами, попереджають можливі випадки зволікань у прийнятті рішення, оптимізують навантаження на працівників, розширюють способи звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України) та відповідають критерію «якості закону» (зокрема, відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability) та не передбачають можливість різного тлумачення чи правозастосування).

Тому, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про невідповідність абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 актам вищої юридичної сили, зокрема статті 40 Конституції України та Закону № 393/96-ВР.».

У цьому випадку, як було встановлено судом, опрацювання заяви позивача з питання перерахунку пенсії здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому на той час порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України. Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, був визначений ГУ ПФ України в м. Києві.

З огляду на це суд вважає правильним висновок апеляційного суду, що належним відповідачем за позовом є саме ГУ ПФ України в м. Києві».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.11.2024 у справі № 320/10744/21.

Верховний Суд у постановах від 25.07.2023 у справі № 640/1873/22 та від 28.11.2025 у справі № 320/10744/21 підтвердив правомірність застосування принципу екстериторіальності та визначив, що належним відповідачем у таких справах є той орган Пенсійного фонду, який фактично розглянув заяву та ухвалив відповідне рішення.

З огляду на наведене, відповідно до законодавчо закріпленого принципу екстериторіальності, заяви про призначення/перерахунок пенсій опрацьовуються тим територіальним органом Пенсійного фонду, який отримав відповідне звернення, незалежно від місця проживання заявника. У цьому випадку опрацювання заяви позивача та ухвалення рішення про відмову в призначенні пенсії було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Луганській області, і саме цей територіальний орган ПФУ повинен вирішити питання про призначення пенсії позивачеві на підставі його заяви від 25.11.2021 № 13518.

З огляду на наведене позовні вимоги належать до задоволення частково.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

Частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги належать до задоволення частково, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача-ІІ, судовий збір у розмірі 908,00 грн на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ у Луганській області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області (місцезнаходження: 91000, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченко, 9, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 29.11.2021 № 2 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021, зареєстровану за № 13518, про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наведених у судовому рішенні.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська