Справа № 485/241/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 485/241/25

Перша інстанція: суддя Квєтка І.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Коблова А.О.,

за участі представника апелянта адвоката Бусахіна О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А :

05 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Снігурівського районного суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №16 від 22 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень за порушення ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що повістку про виклик до РТЦК на 27.11.2024 року позивач не отримував, за зареєстрованою адресою проживає постійно. Крім того наголошено, що у РТЦК наявні відомості щодо місця роботи позивача, тому відповідач мав змогу вручити повістку через керівника підприємства. Отже, відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги наведені доводи, які за суттю та змістом повторюють позовну заяву.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей повістки №1202074 ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 27 листопада 2024 року о 09:00 для уточнення даних (а.с.35-36).

Дану повістку направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим поштовим відправленням № 8454, причиною повернення рекомендованого поштового відправлення є відсутність адресата за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ) (а.с.37).

16 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено протокол №16 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.32).

Так, згідно вказаного протоколу 16 січня 2025 року о 08 год.30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для уточнення військово-облікових даних, при звірці військово-облікових даних встановлено, що останній не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 27 листопада 2024 о 09:00, будучи оповіщеним згідно абз.3 п.п.2 п.41 Порядку проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженого постановою Кабміну України від 16 травня 2024 року №560, викликався повісткою №1202074 засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення "Укрпошта" №454 від 15 листопада 2024 року) для уточнення даних, чим порушив абз.1 ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в особливий період воєнного стану. У графі зауваження та пояснення щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено про неотримання повістки з Укрпошти, про постійне проживання за вказаною адресою, та те, що про порушення військового обліку від дізнався із застосунку «Резерв+». ОСОБА_1 у протоколі поставлено підпис у тому числі і щодо отримання другого примірника протоколу. З датою розгляду адміністративної справи 22 січня 2025 року об 10:30 год. ознайомлений під підпис.

На підставі встановлених у протоколі обставин, 22 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_3 прийнято постанову за №16, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн (а.с. 37-38).

Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмолюючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що повістка на 27.11.2024 року направлена на зареєстровану адресу позивача та повернута з відміткою про відсутність особи за адресою, що є належним повідомленням особи .

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210--1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В силу ч.1 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.3 наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже стаття 210-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення положень законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та визначає підвищену відповідальність у разі вчинення адміністративного правопорушення в особливий період.

Згідно з абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IX від 03.03.2022 затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до ч. якої у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши повістку №1202074, якою ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 27 листопада 2024 року о 09:00 для уточнення даних, колегія суддів встановила, що дану повістку направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим поштовим відправленням № 8454 та повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 (далі-Порядок №560)

Пунктом 41 Порядку №560 встановлено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

За таких правового регулювання повернення поштового відправлення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання є належним доказом вручення повістки.

Разом з тим, відповідно до п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15 березня 2009 року, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Проте, відповідно до треку поштового відправлення № 8454 кореспонденція прийнята 20.11.2024 року, 22.11.2024 року відправлення прибуло до логістичного центру у м. Снігурівка та 27.11.2024 року повернуто відправнику. Причиною повернення вказано відсутність адресата за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ). Також зазначено, що с. Юріївка обслуговується пересувним відділенням за адресою та графіком надання послуг у населеному пункті (а.с.37).

В той же час колегія суддів зауважує, що повістка №1202074 зобов`язувала ОСОБА_1 з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.11.2024 року о 09:00, тобто в той же день, коли повістка прибула до місця проживання позивача.

Крім того сама повістка складена 14.11.2024 року, проте направлена 20.11.2024 року. Отже, відповідачем порушено розумні строки надсилання повістки на адресу позивача для вчасного його отримання адресатом, а працівником пересувного відділення не дотримано встановленого терміну очікування поштового відправлення для вручення позивачу, в якому містилась повістка, натомість її передчасно повернуто відповідачу.

За таких обставин, позивач був об`єктивно позбавлений можливості прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений у повістці час внаслідок дій третіх осіб, зокрема самих працівників ТЦК та СП.

В подальшому, 16.01.2025 року позивач самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки виявив в мобільному додатку «Резерв+», що перебуває у розшуку. Наведене вказує на добросовісний характер поведінки позивач у відношенні військового обов`язку та відсутність наміру ухилення від оновлення своїх даних.

Крім того колегія суддів враховує, що позивач 10.02.2023 року пройшов медичний огляд та визнаний придатним до військової служби медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також матеріали справи містять довідку Управляння каналів річки Інгулець від 20.01.2025 року №05/02к, відповідно до якої позивач з 01.06.2020 року працює на посаді стропальника 4-го розряду відділу механізації Управляння каналів річки Інгулець.

Таким чином, відповідач мав у своєму розпорядженні не тільки зареєстровану адресу проживання позивача, а й відомості стосовно місця його роботи, тому РТЦК, відповідно до п.37 Порядку №560, мав можливість здійснити направлення повістки за місцем роботи.

В контексті даної справи, колегія суддів зауважує на суттєвому розмірі штрафу, тому на ТЦК та СП покладається вимога пересвідчитись у належному сповіщені особи про необхідність прибути за викликом. Підставою для накладення адміністративного стягнення можу бути визнана виключно умисна поведінка направлена на ухилення від обов`язку прибути по повістці. Відсутність доказів обізнаності особи про існування повістки, за умови її добросовісної поведінки, не може бути підставою для накладення адміністративного стягнення.

Отже, встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини вказають на відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення (умисної протиправної бездіяльності), що є підставою для скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №16 від 22 січня 2025 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача понесені судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн.

Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

Статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного, видно, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 922/902/19.

Відповідно до обставин даної справи, між позивачем та адвокатом Басухіним О.С. укладено договір про надання правової допомоги від 20.01.2025 року з метою отримання позивачем правової допомоги. Відповідно до додатку до говору про надання правової допомоги гонорар адвоката визначений у фіксованому розмірі та складає 7 000 грн.

На підтвердження виконання вимог договору матеріали справи містять акт виконаних робіт, у якому сторони договору засвідчили оплату наданих послуг та відсутність претензій щодо наданих послуг.

Відповідачем не подано заперечень щодо заявленої суми витрат.

Надаючи оцінку наведеному розрахунку, колегія суддів зауважує, що до витрат на правову допомогу відносяться виключно ті юридичні дії, вчинення яких є необхідними для надання правової допомоги.

ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

Отже, у суду апеляційної інстанції також наявні підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Надаючи оцінку заявленій до відшкодування сумі витрат на правову допомогу у розрізі її співмірності, колегія суддів акцентує увагу, що спірні правовідносини є розповсюдженим, а складена позовна заява відтворює типові доводи, характерні для даної категорії справ, тому складення позовної заяви не потребує значних затрат часу з боку фахівця в галузі права.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є 5 000 грн.

Також стягненню на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір до суду першої інстанції у розмірі 605,6 грн (а.с.22) та 908,4 грн до суду апеляційної інстанції (а.с.63), що загалом складає 1514 грн.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 272 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2025 року скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №16 від 22 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень за порушення ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі: 5000 (п`ять тисяч) грн за надання правової допомоги та 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко