Справа № 480/1286/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

24 березня 2025 р. Справа № 480/1286/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Сумській області
про визнання протиправним наказу та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач, ГУ НП в Сумській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 135 від 05.02.2024 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 44 о/с від 05.02.2024 про звільнення позивача зі служби в поліції;
- поновити позивача на посаді інспектора взводу № 3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області з 06.02.2024;
- стягнути з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 865,48 грн за період з 06.02.2024 по день ухвалення рішення судом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року по справі №480/1286/24 скасовано.

Ухвалено постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ начальника ГУ НП в Сумській області Петра Токаря № 135 від 05.02.2024 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 (0146749) інспектора взводу №3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним і скасовано наказ начальника ГУ НП в Сумській області від 05.02.2024 № 44 о/с По особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №3 (швидкого реагування) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області з 06.02.2024.

Стягнуто з ГУ НП в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.02.2024 по 26.02.2025 у розмірі 334075,28 грн.

03 березня 2024 року через систему "Електронний суд" до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 480/1286/24, в якій представник позивача просив постановити додаткову постанову, якою стягнути з відповідача ГУ НП в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються з витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.

ГУ НП в Сумській області у поданому до суду клопотанні про зменшення розміру витрат на правову допомогу, просило суд зменшити розмір витрат на правову допомогу, оскільки заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази по справі, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положення ч. 1 та 1 ст. 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено наступні документи: договір про надання професійної правничої допомоги в адміністративній справі від 06.02.2024 (т. 2 а.с. 139-140); додаткова угода №1 від 10.10.2024 (т. 2 а.с. 141); квитанції від 06.02.2024 № 15 про сплату позивачем витрат на правничу допомогу на користь АО «Веріта Груп» (т. 2 а.с. 146); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1046334 адвоката Фідірко Я.С., який видано адвокатським об`єднанням «Веріта Груп» (т. 1 а.с. 60); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 61).

Так, з приведених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що Іванченко А.С. уклав з адвокатським об`єднанням «Веріта Груп» договір про надання правничої допомоги від 06.02.2024.

Згідно з п. 1.1 Договору від 06.02.2024 адвокат приймає на себе обов`язки представляти права та законні інтереси Клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма, без обмежень, правами представника, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, у зв`язку із зверненням Клієнта до адміністративного суду з приводу оскарження наказів начальника ГУ НП в Сумській області № 44 о/с від 05.02.2024, №135 від 05.02.2024, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, а також до правоохоронних органів, державних органів, підприємств, організацій, установ.

На підставі додаткової угоди №1 від 11.04.2024 до пункту 1.1 Договору від 06.02.2024 внесені зміни в частині можливості звернення до адміністративного суду будь-якої інстанції з позовом в інтересах позивача.

Розмір гонорару адвокатського об`єднання складається із вартості консультування, вивчення документів для підготування участі у справі, участі у судових засіданнях, складання, направлення, подання документів по суті спору тощо. При визначенні розміру гонорару також враховується терміновість надання адвокатських послуг та важливість справи для сторони (пункт 4.2 Договору від 06.02.2024).

Таким чином, з наведеного вище колегія суддів встановила, що за надання адвокатським об`єднанням професійної правничої допомоги у адміністративній справі з приводу оскарження наказів начальника ГУ НП в Сумській області № 44о/с від 05.02.2024, № 135 від 05.02.2024, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку було сплачено позивачем 12000,00 грн.

Отже, у цій справі позивачем та його представником було визначено фіксований розмір гонорару останнього за надання професійної правничої допомоги.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає таке.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року 5076-VI (далі - Закон 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Вказана правова позиція аналогічну висновку, який приведено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2023 року у справі № 340/8992/21.

За таких обставин, колегія суддів резюмує, що у випадку коли розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, такий розмір не залежить від обсягу наданих послуг та часу витраченого адвокатом на підготовку справи.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відтак, доводи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу щодо відсутності в угоді між адвокатом та позивачем переліку юридичних послуг, які надавались, колегія суддів вважає безпідставними, адже у випадку визначення фіксованого розміру гонорару адвоката, такий розмір не залежить від обсягу наданих послуг та часу витраченого адвокатом на підготовку справи.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 також зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналізуючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які входять до складу судових витрат, колегією суддів встановлено, що заявлені представником позивача витрати не відповідають вимогам реальності та розумності.

Оцінюючи реальність та розумність витрат на правничу допомогу у цій справі, суд апеляційної інстанції враховує, що дана категорія справ з приводу оскарження наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення поліцейських, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку є поширеною, по ній існує велика кількість судової практики, а також вона не передбачає дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів.

Також, колегія суддів зазначає, що участь одного й того самого адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій (адвокат Фідірко Я.С., що брала участь у цій справі як представник позивача в судах першої та апеляційної інстанцій) свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 у справі № 520/7431/19.

Правова позиція позивача не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, написання апеляційної скарги не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Між тим, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: …суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 по справі №2040/6747/18 надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

У будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи і нормативно-правової бази.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.05.2023 у справі №640/2756/19.

Відтак, колегія суддів вважає, що заявлений у клопотанні представника позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Підсумовуючи все вище наведене, з огляду на нескладність справи, поширеність судової практики у цій категорії справ, відсутність значного обсягу документів для опрацювання, а також за умови, що правова позиція позивача не змінювалась на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення заявленого представником позивачем клопотання, а розмір витрат на правничу допомогу, які понесені останнім у суді першої і апеляційної інстанції та підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складають 5000,00 грн.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності ухвалення додаткової постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Сумській області.

Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови - задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області () на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, які понесені під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, у розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Спаскін О.А.

Повний текст додаткової постанови виготовлений 25.03.2025.