Справа № 160/3510/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3510/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року (суддя Златін С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 1 Чечелівського ДРУП № 1 ГУНП у Дніпропетровській області Навроцького Андрія Володимировича, Т.в.о начальника ВП №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Забігайла Дмитра Володимировича, ГУ НП в Дніпропетровській області, Західної окружної прокуратури м. Дніпра Керівник окружної прокуратури Мамон Олексій Євгенович про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 1 Чечелівського ДРУП № 1 ГУНП у Дніпропетровській області Навроцького Андрія Володимировича, Т.в.о начальника ВП №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Забігайла Дмитра Володимировича, ГУ НП в Дніпропетровській області, Західної окружної прокуратури м. Дніпра Керівник окружної прокуратури Мамон Олексій Євгенович, у якому просить:

визнати бездіяльність протиправною слідчого Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку заяви від 19.11.2024, зареєстровану до ЖЄО №22809 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до ст. 110 КПК України;

визнати бездіяльність протиправною заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навроцького Андрія Володимировича як суб`єкта владних повноважень протиправною, що полягає не у складанні Протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток»;

зобов`язати уповноважену особу Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» щодо так званої голови ОСББ «Каверіна 1» ОСОБА_2 (кв. 159 4-й під`їзд), яка вчинила адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та Вахідова Ельтона, та направити матеріали адміністративної справи на розгляд до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 1 Чечелівського ДРУП № 1 ГУНП у Дніпропетровській області НАВРОЦЬКОГО АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА, Т.в.о начальника ВП №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області підполковник поліції ЗАБІГАЙЛО ДМИТРА ВОЛОДИМИРОВИЧА, ГУ НП у Дніпропетровській області, Західної окружної прокуратури м. Дніпра Керівник окружної прокуратури Мамон Олексій Євгенович про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині наступних заявлених позовних вимог: визнати бездіяльність протиправною слідчого Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку моєї заяви від 19.11.2024 року, зареєстровану до ЖЄО №22809 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до ст. 110 КПК України.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції № 1 Чечелівського ДРУП № 1 ГУНП у Дніпропетровській області НАВРОЦЬКОГО АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА, Т.в.о начальника ВП №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області підполковник поліції ЗАБІГАЙЛО ДМИТРА ВОЛОДИМИРОВИЧА, ГУ НП у Дніпропетровській області, Західної окружної прокуратури м. Дніпра Керівник окружної прокуратури Мамон Олексій Євгенович про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині наступних заявлених позовних вимог в частині позовних вимог:

визнати бездіяльність протиправною заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навроцького Андрія Володимировича як суб`єкта владних повноважень протиправною, що полягає не у складанні Протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток»;

зобов`язати уповноважену особу Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» щодо так званої голови ОСББ «Каверіна 1» ОСОБА_2 (кв. 159 4-й під`їзд), яка вчинила адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та Вахідова Ельтона, направлено матеріали адміністративної справи на розгляд до суду, передано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду про відмову у відкритті адміністративного провадження за позовною заявою від 03.02.2025 ОСОБА_1 про визнання протиправними дії працівників Відділу поліції №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області та зобов`язання працівників поліції вчинити певні дії, а саме скласти протокол про адміністративне правопорушення вчиненого так званою головою ОСББ «Каверіна 1» ОСОБА_2 за ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та про направлення даної справи до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетрвоська для розгляду справи в кримінальному провадженні та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити в повному обсязі мої позовні вимоги в позовній заяві від 03.02.2025 ОСОБА_1 про визнання протиправними дії працівників Відділу поліції №3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області та зобов`язання працівників поліції вчинити певні дії, а саме скласти протокол про адміністративне правопорушення вчиненого так званою головою ОСББ «Каверіна 1» ОСОБА_2 за ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» відносно мене ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що предметом спору є визнання протиправними дій відповідачів по справі №160/3510/25 щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення вчиненого ОСОБА_2 за ст. 173-1 КУПАП «Поширювання неправдивих чуток» відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, але суд першої інстанції відніс дану справу до юрисдикції місцевого загального суду з причини того, що в змісті позовної заяви скаржником зазначено, що слідчим ВП №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області не постановлено постанову про прийняття рішення, а така скарга розглядається в межах ст. 303-307 КПК України. Процесуальна дія «Складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальною дією по Кодексу України про адміністративні правопорушення, як наслідок порушення працівниками поліції саме даного кодексу відносяться до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, в редакції від 08.02.2025, тобто саме в адміністративному судочинстві вирішується спір між фізичними особами із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП в Дніпропетровській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Питання юрисдикційної підсудності справ неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові від 29 лютого 2024 року у справі №580/4531/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

За загальним правилом критеріями розмежування предметної судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, законом може бути прямо визначено вид судочинства, у якому розглядається певна категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Пункт 2 частини другої статті 19 КАС України установлює, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У контексті викладеного слід зазначити, що згідно усталеної позиції Верховного Суду публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 560/1679/19.

Судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. (пункт 14 ч.1 ст. 92 Конституції України)

Згідно ч.1 ст.1, ч.1 ст.4 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 10 ст. 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, слідчі під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Як неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду в своїх рішеннях, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (зокрема, постанова від 03.07.2018 в справі №826/27224/15).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується з бездіяльністю слідчого Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку заяви від 19.11.2024, зареєстровану до ЖЄО №22809 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до ст. 110 КПК України.

Таким чином, спірні правовідносини склались при здійсненні відповідачем процесуальних функцій нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство в рамках Кримінального законодавства України.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

При вирішенні справи суд враховує правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 420/21441/24, постанові Верховного Суду від 18.01.2024 по справі № 120/11680/23, які є обов`язковими згідно ч.5 ст.242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі позивач оскаржує дії/бездіяльність відповідача, які за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для позивача певні правові наслідки, у зв`язку з чим із таких правовідносин не може виникати публічно - правовий спір, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Наведений характер правовідносин та вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій, в зв`язку з чим позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у відкритті в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності протиправною слідчого Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку заяви від 19.11.2024, зареєстровану до ЖЄО №22809 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до ст. 110 КПК України є правомірними, оскільки такі не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Згідно з Конституцією України (ст. 125 Конституції України) і Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (ст. 17) судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Частиною першою ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до принципу спеціалізації Законом визначено види і повноваження місцевих судів (ст.ст. 21, 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»): загальні суди, які розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом; господарські суди, які розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції; адміністративні суди, які розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом (ч. 5 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, судова юрисдикція - це компетенція судів здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства і щодо визначеного кола правовідносин.

Статтею 19 КАС України передбачено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, тобто визначено предметне коло справ, які розглядаються адміністративними судами.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

На відміну від адміністративної юрисдикції як компетенції адміністративних судів щодо розгляду справ у публічно-правових спорах, підсудність відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України - це розмежування повноважень адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.

Під підсудністю можливо також розуміти коло адміністративних справ, вирішення яких віднесено до компетенції певного адміністративного суду.

Визначити підсудність означає встановити, який суд і якої ланки, згідно з законом, повинен здійснювати судочинство в тій чи іншій справі у підвідомчих йому провадженнях.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як встановлено зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини склались з приводу бездіяльності працівника поліції щодо складання Протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» та позивач просить скласти вказаний протокол.

В даному випадку судом першої інстанції направлено справу за предметною підсудністю, яка визначена у статті 20 КАСУ, що відповідає приписам процесуального законодавства, а також статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності розгляду справи судом, встановленим законом.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, суд першої інстанції правильно застосував положення процесуального закону, що діяв на час подання позовної заяви та вирішення питання щодо підсудності даної справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про необхідність передачі адміністративної справи в частині позовних вимог про визнання бездіяльність протиправною заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навродського Андрія Володимировича як суб`єкта владних повноважень протиправною, що полягає не у складанні Протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» та зобов`язання уповноважену особу Відділу поліції №3 Чечелівський ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173-1 КУпАП «Поширювання неправдивих чуток» щодо так званої голови ОСББ «Каверіна 1» ОСОБА_2 (кв. 159 4-й під`їзд), яка вчинила адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та направити матеріали адміністративної справи на розгляд до суду, за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров