Справа № 280/422/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Справа № 280/422/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА»

до Енергетичної митниці

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправним та скасування картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (далі позивач) до Енергетичної митниці (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA903180/2024/000017/1 від 11 листопада 2024 року;

2) визнати протиправною та скасувати картку відмови Енергетичної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903180/2024/000050 від 11 листопада 2024 року.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Семеновим М.В., який діє на підставі ордеру серії АР №1218269 від 18.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про відсутність у митного органу правових підстав для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні другорядного (резервного) методу визначення митної вартості, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані усі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

11.02.2025 судом отримано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що під час здійснення митного контролю за МД № 24UA52U0 від 11.11.2024 митницею було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої встановлені відповідні розбіжності. Вказує, що декларантом до митного оформлення надано договір перевезення вантажу від 31.09.2024 №1157, де пунктом 3.2.20 передбачено, що перевізник зобов`язується здійснити страхування відповідальності автоперевізника (СМР страхування), проте страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування, не надані. Крім того, заявка-договір від 30.10.2024 №30/10-1 документом, який свідчить про транспортні перевезення, проте не містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

03.03.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги (договір про надання правничої допомоги від 22.02.2023; додаткова угода №7 від 01.01.2025 до договору про надання правничої допомоги; акт приймання-передачі послуг від 09.01.2025; рахунок 08/01 від 09.01.2025; платіжна інструкція №29). Просить прийняти долучені докази та у разі задоволення позовних вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці на користь ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

05.03.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на клопотання представника позивача про стягнення правничої допомоги, обґрунтовані тим, що позивач не заперечує, що дана справа є справою незначної складності, тому ціна за підготовку позовної заяви та направлення її до суду у розмірі 6000,00 грн є завищеною. У ході вивчення доказів, які були надані адвокатом, не було зазначено, скільки саме було витрачено часу на такий вид правничої допомоги як підготовка позовної заяви та направлення її до суду. Судова практика щодо розгляду та вирішення даної категорії справ вже сформована, а отже вивчення законодавчої бази та формування правової позиції не потребували багато часу. Просить зменшити розмір судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 27.01.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 17.02.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Енергетичної митниці про розгляд справи №280/422/25 за правилами загального позовного провадження.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

02.12.2022 ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА» (покупець) уклало з турецькою компанією «Unver Global Yatirim ve Dis Tic. A.S.» (продавець) зовнішньоекономічний контракт № 021222, за умовами якого продавець зобов`язується постачати косметичну продукцію в узгодженій з покупцем кількості згідно інвойсу, а покупець зобов`язується прийняти поставлену продукцію відповідної якості та провести її оплату.

Відповідно до угоди про внесення змін від 01.11.2024 до Контракту № 021222 від 02.12.2022 сторони домовилися про викладення деяких пунктів у наступній редакції:

«1.1. За цим контрактом Продавець зобов`язується постачати косметичну продукцію в узгодженій з Покупцем кількості та ціні згідно Проформи-інвойсу (або інвойсу), а Покупець зобов`язується прийняти поставлену продукцію відповідної якості та провести її оплату.»;

«7.2.1. Оплата авансових платежів у розмірі 30% від вартості продукції, вказаної в проформі до поточної партії, відбувається після того, як Продавець вислав проформу Покупцю та решта 70% до відвантаження. Умови оплати можуть бути змінені за погодженням сторін. Можливе 100% відстрочення платежу. Остаточний порядок оплати товару визначається сторонами в проформі-інвойсі (або інвойсі).»;

«10.1. У відповідності до міжнародних правил ІНКОТЕРМС 2010 умови поставки будуть відповідати базису поставки EXW Стамбул / Черкезкей (Туреччина), якщо не вказано інше в Проформі-інвойсі (або інвойсі). Пакування та завантаження включені до вартості товару.».

05.11.2024 компанією «Unver Global Yatirim ve Dis Tic. A.S.» на адресу ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА» був виставлений інвойс № UNG326-1 на частину товару наміченого до постачання, а саме скраплена (зріджена) суміш вуглеводневих газів в металевих балонах (golf butane propane catridge 227 GR) в кількості 1500 ящиків на загальну суму 23 100,00 дол.США.

11.11.2024 позивачем було подано до митного оформлення митну декларацію (по тексту МД) типу ІМ40ДЕ № 24UA52U0, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товари: «Скраплена (зріджена) суміш вуглеводневих газів, в металевих балонах під тиском ємністю більше як 300см3, в балончику (картриджі), для використання бутану 55,4%, ізобутану 27,12%, пропану у газових портативних плитах, (вміст 16,2%): GOLF BUTANE PROPANE CATRIDGE 227GR / Балон газовий 227 гр, 1500 (42000 шт.) ящ. Густина 560 кг/м3. Кількість 24,171 тис.л приведених до температури 15 град.С. Країна виробництва - TR. Торгівельна марка GOLF.».

До даної митної декларації, як встановлено із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:

- сертифікат якості № б/н від 01.01.2024;

- сертифікат якості № GBF-A-0-3320 від 29.03.2022;

- пакувальний лист № UNG326-1 від 05.11.2024;

- рахунок-проформа № UKR09 від 04.11.2024;

- рахунок-фактура (інвойс) № UNG326 від 05.11.2024;

- автотранспортна накладна № 990006 від 05.11.2024;

- супровідний документ Т1 № 24TR8939 від 05.11.2024;

- сертифікат про проходження товару № C1030768 від 06.11.2024;

- банківський платіжний документ, що стосується товару № 28 від 07.11.2024;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1002 від 06.11.2024;

- калькуляція транспортних витрат № 06/11-1 від 06.11.2024;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 06/11-1 від 06.11.2024;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 021222 від 02.12.2022;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 01.11.2024;

- договір про надання послуг митного брокера № 1507-18 від 01.11.2022;

- договір (контракт) про перевезення № 04-23/З від 19.05.2023;

- договір (контракт) про перевезення № 21-04/23-Е від 30.10.2023;

- договір (контракт) про перевезення № 1157 від 30.09.2024;

- договір (контракт) про перевезення № 30/10-1 від 30.10.2024;

- інші некласифіковані документи (довіреність; № 11/11-1 від 11.11.2024);

- копія митної декларації країни відправлення № 24590400EX00044276 від 05.11.2024.

11.11.2025 митницею направлено повідомлення декларанту про встановлення в порядку здійснення митного контролю розбіжностей в наданих декларантом документах. Зазначено, що декларантом не підтверджено складові митної вартості, надані до митного оформлення документи містять розбіжності. Також декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті. Крім того, не надані страхові документи. Заявка-договір від 30.10.2024 №30/10-1 не дозволяє здійснити однозначну ідентифікацію стосовно оцінюваного товару. Запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації, виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом за вих.№ 11/11-1 від 11.11.2024 директор ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА» повідомив Енергетичну митницю про те, що усі наявні документи подані до митного оформлення, інші додаткові документи, визначені пунктом 3 ст. 53 Митного кодексу України, протягом десятиденного терміну підприємством не надаватимуться.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів Енергетичною митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024, відповідно до якого декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару та її складові, а саме:

до митного оформлення заявлено, що задекларований товар ввезено на умовах поставки EXW м.Istanbul/Cerkezkoy; в поданій до митного оформлення експортній декларації відправника зазначені інші умови поставки, що суперечать умовам зовнішньоекономічного договору, а саме EXW Стамбул. Враховуючи зазначене, на даний момент декларантом документально не підтверджено складові митної вартості, надані до митного оформлення документи містять розбіжності.

відповідно до договору перевезення вантажу від 31.09.2024 №1157 п.3.2.20 визначено, що перевізник зобов`язується здійснити страхування відповідальності автоперевізника (СМР страхування). До митного оформлення не надано документи;

до митного оформлення надано заявку-договір від 30.10.2024 №30/10-1, що не дозволяє здійснити однозначну ідентифікацію стосовно оцінюваного товару. Відповідно до ч. 2. п.2 ст. 52 МКУ зазначено, що декларант зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Загальна митна вартість задекларованих товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості (2-г - резервний метод).

Оформлення зазначеного вище товару декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за МД № 24UA52U0 від 11.11.2024. Загальна різниця митних платежів (ПДВ, ввізне мито) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 58096,29 грн.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів

Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За нормами частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

За правилами частини шостої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Частинами першою-третьою, шостою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З урахуванням викладеного вище, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, у постанові від 02.06.2022 у справі №460/2674/20.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зазначивши про те, що декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару та її складові.

Дослідивши зазначені в оскаржуваному рішенні № UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024 розбіжності в отриманих митницею документах, суд зауважує наступне:

1) Щодо зазначення при заявленні до митного оформлення задекларованого товару умов поставки EXW м.Istanbul/Cerkezkoy, тоді як в експортній декларації відправника зазначені інші умови поставки, що суперечать умовам зовнішньоекономічного договору, а саме EXW Стамбул.

Як встановлено судом, пунктом 10.1 контракту № 021222 від 02.12.2022 (у редакції внесених змін Угодою від 01.11.2024) передбачено, що у відповідності до міжнародних правил ІНКОТЕРМС 2010 умови поставки будуть відповідати базису поставки EXW Стамбул / Черкезкей (Туреччина), якщо не вказано інше в Проформі-інвойсі (або інвойсі). Так, у проформі-інвойсі № UKR09 від 04.11.2024 умовами поставки визначено EXW ISTANBUL / CERKEZKOY. Інвойс № UNG326-1 від 05.11.2024 інших умов поставки не містить. Водночас в експортній декларації № 24590400EX00044276 від 05.11.2024 у графі 20 (умови поставки) зазначено EXW Стамбул, а в графах 27 та 30 вказані місце навантаження та місцезнаходження товарів CERKEZKOY GUM MUD, що також продубльовано під номером експортної декларації. Тобто, інформація щодо умов поставки за контрактом № 021222 від 02.12.2022 (у редакції внесених змін Угодою від 01.11.2024) та в експортній декларації є тотожною.

Разом з тим, суд зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом частини другої статті 53 МК України не є основним документом, який підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Митним органом, ні в рішенні про коригування митної вартості, ні у відзиві на позовну заяву, не зауважено жодного нормативного документу, який б регламентував порядок заповнення експортної митної декларації, зокрема в частині зазначення умов поставки.

Більше того, ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА» як покупець не впливає на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримав від Продавця.

За наведеного вище, суд вважає, що описане відповідачем зауваження жодним чином не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості.

2) Щодо ненадання до митного оформлення страхових документів з огляду на визначення у договорі перевезення вантажу від 31.09.2024 №1157 п.3.2.20 обов`язку здійснити страхування відповідальності автоперевізника (СМР страхування).

Як зазначає позивач, ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА» (як замовник, клієнт) уклав договір транспортного експедирування № 04-23/3 від 19.05.2023 з ФОП ОСОБА_1 (як експедитор), за умовами якого експедитор за рахунок та в інтересах Замовника (Клієнта) зобов`язується надати транспортно-експедиторські послуги (що безпосередньо пов`язані з організацією та забезпеченням перевезень вантажу Клієнта), визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.3 договору № 04-23/3 від 19.05.2023 експедитор, за Заявкою та діючи в інтересах Клієнта, надає наступні транспортно-експедиторські послуг, зокрема: здійснює пошук і підбір перевізників для забезпечення перевезень вантажу Клієнта автомобільним вантажним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні, на підставі інформації, яка надана Клієнтом; укладає з перевізниками в інтересах Клієнта відповідні договори перевезення вантажу Клієнта, що передбачають відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу Клієнта, за порушення погоджених строків перевезення вантажів Клієнта та видачу (передачу) вантажу неуповноваженій особі, тощо.

На виконання зазначених пунктів договору № 04-23/3 від 19.05.2023 ФОП ОСОБА_1 (як Експедитор-1, основний експедитор) уклав договір транспортного експедирування № 21-04/23-Е з ФОП ОСОБА_2 (як Експедитор-2, залучений експедитор), з умовами якого експедитор 2 за завданням Експедитора-1, за рахунок та в інтересах Клієнта зобов`язується надати транспортно-експедиторські послуги (що безпосередньо пов`язані з організацією та забезпеченням перевезень вантажу Клієнта), визначені цим договором, а Експедитор-1 зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах, визначених цим Договором.

За змістом розділу 1 вказаного договору Клієнтом є споживач послуг Експедитора-1 та який за договором транспортного експедирування, укладеним між Експедитором -1 та Клієнтом, доручає Експедитору-1 організувати та забезпечити перевезення вантажу Клієнта за його рахунок.

Згідно з пунктами 2.3.2, 2.3.3 договору № 04-23/3 від 19.05.2023 за цим Договором, Експедитор-2, за Заявкою та діючи в інтересах Клієнта, надає наступні транспортно-експедиторські послуги, зокрема, здійснює пошук і підбір перевізників для забезпечення перевезень вантажу Клієнта автомобільним вантажним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні, на підставі інформації, яка надана Експедитором -1 та Клієнтом; укладає з перевізниками в інтересах Клієнта відповідні договори перевезення вантажу Клієнта, що передбачають відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу Клієнта, за порушення погоджених строків перевезення вантажів Клієнта та видачу (передачу) вантажу неуповноваженій особі, тощо.

У свою чергу, на виконання вказаних пунктів договору № 04-23/3 від 19.05.2023 ФОП ФОП ОСОБА_2 (Експедитор) уклав договір перевезення вантажу № 1157 від 31.09.2024 з ФОП ОСОБА_3 (Перевізник), за умовами якого Перевізник зобов`язується доставити за рахунок Експедитора довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 3.2.20 договору перевезення вантажу № 1157 від 31.09.2024 перевізник зобов`язується здійснити страхування відповідальності автоперевізника (CMR-страхування).

Отже, договірні відносини щодо транспортного експедирування у позивача наявні виключно з ФОП ОСОБА_1 , який виставив позивачу рахунок на оплату № 1002 від 06.11.2024 на суму 204000,00 грн, з яких організація транспортно-експедиторських послуг по маршруту м.Черкезкей-м.Стамбул (Туреччина) - м/п Порубне/Сірет - а/м НОМЕР_1 IC/ НОМЕР_2 94600,00 грн; організація транспортно-експедиторських послуг по маршруту м/п Порубне/Сірет - м.Полтава - м.Дніпро (Україна) - а/м НОМЕР_1 IC/ НОМЕР_2 109100,00 грн; винагорода експедитора по території України 300,00 грн.

З третіми особами, які долучались експедитором до виконання послуг, розрахунок здійснює сам експедитор у межах договорів, укладених ним від свого імені з цими третіми особами. Залучення основним експедитором будь-яких суб`єктів (на виконання обов`язку «організувати перевезення») характеризує лише обраний спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, котрий розрахунки здійснював виключно з основним експедитором.

З перевезення інших осіб Верховний суд в постанові від 13.08.2020 по справі №804/4963/16 висловив наступну правову позицію: «Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за умовами договору передбачено право експедитора укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору експедирування та здійснює оформлення перевізних документів, як - то товарно-транспортні накладні та коносаменти. Суд погоджується з висновком судів, що вказана обставина спростовує висновки митного органу щодо відсутності документального підтвердження наявності договірних відносин з безпосереднім перевізником товару за коносаментом № GCL/MER/ODS/160091 від 05.03.2016 року, а саме «GLC International Transportation Logistics Container Services Co.Ltd», адже позивач не зобов`язаний мати безпосередні господарські відносини з вказаною компанією-перевізником, адже всі обов`язки щодо належного, своєчасного перевезення вантажу та оформлення необхідних транспортних документів покладено на ТОВ «Фосдайк Груп».

Таким чином, будь-які документи, пов`язані з виконанням договором перевезення вантажу № 1157 від 31.09.2024 не можуть бути наявні у позивача або бути в його розпорядженні.

Більш того, суд зауважує, що за змістом підпункту 3.2.20 договору перевезення вантажу № 1157 від 31.09.2024 ФОП ОСОБА_3 здійснює страхування саме своєї відповідальності, а не вантажу. У довідці про транспортні витрати за вих. № 06/11-1 від 06.11.2024 ФОП ОСОБА_1 зазначив, що страхування вантажу не проводилося. Крім того, обрана умова поставки EXW не передбачає обов`язкового страхування вантажу.

За таких обставин зауваження відповідача про ненадання декларантом страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, є необґрунтованим, оскільки пунктом 8 частини другої статті 53 МК України визначено, що такі документи подаються у випадку, якщо страхування здійснювалось, проте, в даному випадку страхування вантажу не здійснювалось, тому такі документи товариством на підтвердження визначеної митної вартості товару не подавались, а вимога митниці про їх надання суперечать вказаним нормам Митного кодексу України.

3) Щодо неможливості здійснення однозначної ідентифікації стосовно оцінюваного товару відповідно до наданої заявки-договору від 30.10.2024 №30/10-1.

У заявці-договорі від 30.10.2024 №30/10-1, у якій ТОВ «ТД Імперія» просило надати автомобіль для перевезення за маршрутом м. Черкезкей / Стамбул (Туреччина) м. Полтава м. Дніпро, Україна, ідентифікований товар побутова хімія. Як пояснив позивач, це пов`язано з тим, що в транспортному засобі перевозився товар, перелік якого наведений в проформі-інвойсі № UKR09 від 04.11.2024, та в зазначеному переліку більша частина є побутовою хімією, і тільки одна позиція зі скрапленим газом.

Суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що певні неточності в заявці, як в документі, що не є основним для підтвердження митної вартості не можуть бути підставою для встановлення розбіжностей для коригування митної вартості. Більш того, заявка договір № 30/10-1 від 30.10.2024, в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів. Водночас для ідентифікації оцінюваного товару, відповідачу було надано інвойс № UNG326-1 від 05.11.2024, який є єдиним належним документом в розумінні частини другої статті 53 МК України.

Суд підсумовує, що для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 МК України.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.

Проте, на підставі частини третьої статті 53 МК України, пункту 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Енергетичною митницею повідомлено декларанта про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Слід зазначити, що з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

У повідомленні від 11.11.2025 митницею було зазначено про обов`язок декларанта надати банківські платіжні документи, що підтверджують оплату оцінюваного товару, водночас, як зазначає відповідач, позивач надав платіжну інструкцію від 07.11.2024 №28.

Також вказано про неузгодженість зазначення умов поставки в експортній декларації з умовами контракту, ненадання страхових документів та висловлені зауваження про неможливість здійснення однозначної ідентифікації стосовно оцінюваного товару з огляду на зміст заявки-договору від 30.10.2024 №30/10-1. Зазначені розбіжності досліджені судом раніше.

Так, суд звертає увагу, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною п`ятою статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах першій та другій статті 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.

До того ж, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення позивачем митної вартості товару.

Відповідно до положень статті 55 цього МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин першої та другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина дванадцята статті 264 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також згідно з частиною четвертою статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як зазначено митницею в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості № UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024, за результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України, у зв`язку з неможливістю застосування інших методів визначення митної вартості послідовно розглядалася можливість застосування резервного методу визначення митної вартості.

З урахуванням зазначеного митна вартість товарів скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-ґ - резервний метод. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості товару, оформленого у митному відношенні за МД від 03.10.2024 24UA51U5, за митною вартістю 2,3366 $ США/кг товару.

Застосування резервного методу передбачене статтею 64 МК України, згідно із якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органом митних вартостях.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості.

Між тим, як встановлено з рішення про коригування митної вартості товарів № UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024, у ньому зазначено лише про наявність у митниці інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України. Рішення не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов тощо та не зазначено інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Отже, суд відхиляє посилання митниці на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі відомості даної системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На думку суду, позивачем було надано для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару. У свою чергу, відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей чи ознак підробки, а також не доведено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених у них відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами першою та другою статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Відтак, рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправною та скасування картки відмови Енергетичної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903180/2024/000050 від 11.11.2024, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7.1. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Крім того, суд зазначає, що картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб, якщо вона вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

За обставинами справи картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903180/2024/000050 від 11.11.2024 складена у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості № UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024, яке визнано судом протиправним.

Таким чином, наявні підстави для визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA903180/2024/000050 від 11.11.2024.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

VII. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що за змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин третьої-шостої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у матеріалах справи наявні: договір про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 22.02.2023 (далі Договір); Додаткова угода № 7 від 01.01.2025 до Договору; акт приймання-передачі послуг від 09.01.2025; рахунок № 08/01 від 09.01.2025 на суму 6000,00 грн; платіжна інструкція № 29 від 10.01.2025 на суму 6000,00 грн

Відповідно до акта приймання-передачі послуг від 09.01.2025 Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» в особі голови Семенова Максима Вячеславовича відповідно до умов Договору надано наступну правничу допомогу: вивчено матеріали та підготовлено позовну заяву до Запорізького окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості №UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024; визнання протиправною та скасування картки відмови Енергетичної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903180/2024/000050 від 11.11.2024 Вартість наданих послуг складає 6000 грн без ПДВ.

Оплата вказаних послуг у розмірі 6000,00 грн була здійснена позивачем в безготівковій формі, що підтверджується платіжною інструкцією № 29 від 10.01.2025.

Вказуючи на неспівмірність стягнутих витрат із складністю справи, відповідач зазначає про те, що ця справа є незначної складності, а також про відсутність доказів про витрачений час на такий вид правничої допомоги як підготовка позовної заяви та направлення її до суду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У спірному випадку розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» на підготовку цієї позовної заяви, а отже є визначеним. Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Таким чином, вартість послуги у вигляді підготовки тексту позовної заяви є чітко фіксованою в Договорі та не залежить від часу, витраченого адвокатом на її написання.

Крім того, про допустимість обґрунтованого зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної вартості або фіксованої вартості наголосив і Верховний Суд у постанові від 23.01.2025 у справі № 240/32993/23.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Враховуючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, незначну складність справи, предмет спору, яким є одне рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів від 11.11.2024 №UA903180/2024/000017/1, сталу позицію по такій категорії справ, незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, відсутність необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, суд зазначає про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн критерію розумності їхнього розміру, а тому в даному випадку відсутні підстави для стягнення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу з відповідача та вважає обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання професійної правничої допомоги є сума 3000,00 грн, оскільки саме такий розмір гонорару є справедливим та співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, якість/кількість підготовлених документів.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Платіжною інструкцією від 10.01.2025 № 26 підтверджується сплата позивачем судового збору на суму 2422,40 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору та правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA903180/2024/000017/1 від 11.11.2024 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA903180/2024/000050 від 11.11.2024, прийняті Енергетичною митницею.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА», місцезнаходження: пр.Соборний, буд.21, м.Запоріжжя, 69063; .

Відповідач Енергетична митниця, місцезнаходження: вул. Світлицького, буд.28-А, м.Київ, 04215; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.03.2025.

Суддя К.В.Мінаєва