Справа № 120/4995/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2025 р. Справа № 120/4995/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕС-КВ" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕС-КВ" до Вінницької митниці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 21 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ (замовник) та іноземною компанією PINTECH MACHINERY(SHAOXING) CO., LTD (підрядник) було укладено контракт № 21/36/2023 на виконання підрядних робіт по виробництву продукції.

Відповідно до пункту 1.1 цього контракту підрядник зобов`язується виготовити із свого матеріалу по технологічній документації замовника продукцію в асортименті та кількості, що вказані в контракті чи в специфікаціях до контракту.

Пунктами 4.1 та 4.2 контракту передбачено, що ціна робіт за контрактом включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу і виготовлену продукцію. Строки та умови оплати обговорюються по кожній конкретній партії продукції окремо та фіксуються в специфікаціях до даного контракту та є його невід`ємною частиною.

Як зазначає представник відповідача далі, в березні 2024 року відповідно до умов згадуваного контракту та на підставі відповідних супроводжувальних документів позивач отримав від компанії PINTECH MACHINERY (SHAOXING) CO., LTD товар, а саме: частини та пристрої для моторних транспортних засобів на загальну суму 220541 CNY.

З метою розмитнення товару, що був отриманий відповідно до умов згаданого контракту, товариство з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ подало до митного органу усі необхідні для цього документи.

Проте відповідач за результатами розгляду поданих документів 01 березня 2024 року прийняв рішення № UA401000/2024/000053/2 про коригування митної вартості товару, у якому дійшов висновку про безпідставність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, застосувавши при цьому резервний метод визначення митної вартості.

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів митним органом сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000257.

На переконання представника позивача, такі рішення митного органу є протиправними, оскільки до митного органу надано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару за ціною договору (контракту), а тому вважає, що такі рішення слід скасувати.

Ухвалою від 22 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку зі сплатою позивачем судового збору в меншому розмірі, ніж визначено Законом України Про судовий збір.

25 квітня 2024 року на виконання вимог ухвали від 22 квітня 2024 року представником позивача подано до суду заяву, до якою долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 3028 гривень.

Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

10 травня 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідно до статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації.

Виявлені митним органом при розмитненні імпортованих позивачем товарів порушення знайшли своє відображення у рішенні Вінницької митниці від 01 березня 2024 року № UA401000/2024/000053/2.

За таких обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Разом із відзивом на позовну заяву подано й клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14 травня 2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказує на відсутність тих невідповідностей, на які посилається відповідач, а тому, на його думку, підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості не існувало. Як наслідок, на переконання представника позивача, у митного органу не було й підстав для прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000257.

Ухвалою суду від 25 березня 2025 року клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

21 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ (замовник) та іноземною компанією PINTECH MACHINERY(SHAOXING) CO., LTD (підрядник) укладено контракт № 21/36/2023 на виконання підрядних робіт по виробництву продукції.

Відповідно до пункту 1.1 цього контракту підрядник зобов`язується виготовити із свого матеріалу по технологічній документації замовника продукцію в асортименті та кількості, що вказані в контракті чи в специфікаціях до контракту.

Пунктами 4.1 та 4.2 контракту передбачено, що ціна продукції за контрактом включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу і виготовлену продукцію, яка визначається в специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту. Оплата здійснюється в доларах США або в китайській національній валюті CNY по мірі виготовлення продукції. Строки та умови оплати обговорюються по кожній конкретній партії продукції окремо та фіксуються в специфікаціях до даного контракту, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 8.1 контракту прийом-передача виготовленої продукції оформлюється актами виконаних робіт.

Пунктом 10.1 контракту визначено, що поставка продукції здійснюється відповідно до базисних умов поставки FOB Ningbo China, які відповідають правилам Інкотермс в редакції 2010 року.

Позивачем разом з електронною митною декларацією № 24UA61U8 від 01 березня 2024 року подано митному органу наступні документи: пакувальний лист б/н від 08 грудня 2023 року, рахунок-фактуру (інвойс) № КВРТ2303 від 08 грудня 2023 року, коносамент № EGLV87A від 28 грудня 2023 року, автотранспортну накладну № 421841 від 26 лютого 2024 року, сертифікат про походження товару № 23С3306Т0282/00003 від 20 грудня 2023 року, декларацію про походження товару № КВРТ2303 від 08 грудня 2023 року, документ про підтвердження вартості перевезення № 421841 від 26 лютого 2024 року, специфікацію № 2 від 08 грудня 2023 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року, ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності № 0120 від 01 червня 2020 року, договір (контракт) про перевезення № 0111-21 від 01 листопада 2021 року, договір (контракт) про перевезення № 26.02/24 від 26 лютого 2024 року.

Враховуючи положення частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту було направлено електронне повідомлення щодо витребування додаткових документів.

Проте декларант відмовився надавати додаткові документи.

За результатами розгляду поданих документів митним органом 01 березня 2024 року винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UА401000/2024/000053/2, згідно з яким скориговано вартість окремих категорій товарів.

Підставами для коригування митної вартості ввезеного товару слугувало те, що в наданій довідці про вартість транспортування вантажу № 421841 від 26 лютого 2024 року вказано вартість перевезення вантажів за коносаментом EGLV87A від 28 грудня 2023 року, за маршрутом Ningbo (China) Gdansk (Poland) та автомобільним транспортом до митного кордону України, проте згідно з наданими CMR товар було завантажено на транспортний засіб в населеному пункті Pruszkow (Poland). Також митний орган зазначив, що відповідно до CMR та інформації з Центральної бази даних ЄАІС Держмитслужби товар переміщувався через митний кордон України завантажений в транспортні засоби, тобто відбувалося перевантаження товару з контейнеру в транспортний засіб, вартість якого не включено до складових митної вартості. В той же час, митному органу невідомо як вантаж транспортувався з порту Gdansk до Pruszkow та чи включені витрати за це транспортування та перевантаження до складових митної вартості. Окремо в оскаржуваному рішенні йдеться про те, що контракт № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року складений на двох мовах (англійській та російській), чим порушено вимоги статті 254 Митного кодексу України.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, відповідно до пунктів 2, 3 статті 58 Митного кодексу України застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.

Джерелом числового значення митної вартості є електронна митна декларація від 10 січня 2024 року № UA102210/2024/000157, за якою оформлено товар Частини та пристрої моторних транспортних засобів: Хрестовини:-130-2201025-01 (4301-2201025ДУ)-980 штук,-3102-2201025 (ВК-69-2201025-02У3 -52 штуки, призначені для виробництва карданних валів. Не є товарами військового чи подвійного використання. Торговельна марка: YUHUAN HANGCHAOTRANSMISSION SHAFT Виробник: YUHUAN HANGCHAO TRANSMISSIONSHAFT CO." LTD, Китай, країна виробництва CN, та складає 5,01$ за кілограм .

У зв`язку із прийняттям згаданого вище рішення про коригування митної вартості товарів митним органом сформовано і картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2024/000257.

Надаючи правову оцінку рішенням митного органу, що оскаржуються, суд зважає на таке.

Статтею 1 Митного кодексу України (надалі - МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту 1 частини 6 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно із статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1, 2 статті 52 МК України).

Частинами 1 та 2 статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин 1, 2 статті 53 МК України слідує, що МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Водночас у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів. Разом із тим застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цією частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документу (ів), відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

На необхідності витребовування лише тих документів, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, неодноразово вказував і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх рішеннях.

Таким чином, вимога щодо надання додаткових документів можлива лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому сумніви митного органу вважаються обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас зі змісту надісланих декларанту повідомлень слідує, що у таких йдеться про необхідність надання усіх документів, що передбачені частиною 3 статті 53 МК України, що не відповідає наведеним вище приписам митного законодавства та йде в розріз із судовою практикою.

Відтак суд доходить висновку, що вимога митного органу надати додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 МК України є безпідставною.

Окрім наведеного вище, на протиправність рішення про коригування митної вартості ввезеного товару вказує також і наступне.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 55 МК України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

Отже, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 27 липня 2018 року у справі №809/1174/17, від 05 лютого 2019 року у справі №816/1199/15-а та ряду інших.

Однак аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, у рішеннях про коригування митної вартості ввезеного товару відповідачем не наведено.

Водночас, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, відповідач послався лише на деякі розбіжності (неточності), які не стосуються числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, в рішеннях про коригування митної вартості товарів, що оскаржуються, відповідач вказав про те, що:

1) в наданій довідці про вартість транспортування вантажу № 421841 від 26 лютого 2024 року вказано вартість перевезення вантажів за коносаментом EGLV87A від 28 грудня 2023 року за маршрутом Ningbo (China) Gdansk (Poland) та автомобільним транспортом до митного кордону України, проте згідно з наданими CMR товар було завантажено на транспортний засіб в населеному пункті Pruszkow (Poland). Також митний орган вказав, що відповідно до CMR та інформації з Центральної бази даних ЄАІС Держмитслужби товар переміщувався через митний кордон України завантажений в транспортні засоби, тобто відбувалося перевантаження товару з контейнеру в транспортний засіб, вартість якого не включено до складових митної вартості. В той же час, митному органу невідомо як вантаж транспортувався з порту Gdansk до Pruszkow та чи включені витрати за це транспортування та перевантаження до складових митної вартості;

2) контракт № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року складений на двох мовах (англійській та російській), чим порушено вимоги статті 254 МК України.

Надаючи оцінку виявленим митним органом розбіжностям, суд враховує наступне.

Так, 01 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю Транслогістик-ЮА (експедитор) укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 0111-21.

Відповідно до пункту 1.1 договору клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору експедитор зобов`язується за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених сторонами, а також надати інші послуги клієнтові за погодженням сторін, в тому числі, митне оформлення вантажу. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями є транспортний документ коносамент, автомобільна накладна, авіа або залізнична накладна.

Відтак умовами договору про транспортно-експедиторське обслуговування сторонами передбачено, що експедитор може надавати інші транспортно-експедиторські послуги, які оплачуються замовником згідно з виставленим рахунком.

Відповідно до довідки про транспортні витрати № 421841 від 26 лютого 2024 року, що складена товариством з обмеженою відповідальністю Транслогістик-ЮА, транспортні витрати по перевезенню вантажу морським транспортом (коносамент EGLV87A) по маршруту Ningbo (China) до п/п Порубне (Україна) складають:

- морське перевезення вантажу за межами державного кордону України - 23037 гривень;

- транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України - 2200,24 гривень;

- міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України - 25626,20 гривень.

До складу транспортних витрат включено вантажно-розвантажувальні роботи. Страхування вантажу не проводилося.

Відтак відомості, що зазначені у довідці №421841 від 26 лютого 2024 року, спростовують твердження відповідача про те, що товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ задекларовані витрати лише до порту Gdansk (Poland), адже така довідка містить відомості про вартість наданих експедитором послуг щодо перевезення вантажу морським транспортом та автотранспортом по маршруту Ningbo (China) - п/п Порубне (Україна).

Окрім того, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що місцем завантаження товару є Pruszkow (Poland), однак в транспортних документах не визначено вартість перевезення за маршрутом Gdansk до Pruszkow.

Втім суд такі посилання відповідача як підставу для коригування митної вартості товарів оцінює критично, адже відповідні обставини жодним чином не спростовують факт переміщення товару з Гданську до п/п Порубне через Pruszkow.

При цьому у вищевказаній довідці про транспортні витрати, в якій сума транспортних витрат сформована у розрізі перевезення морським та автотранспортом, також вказано про транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України, а тому такі витрати експедитор мав право включити до вартості транспортування, що не суперечить ані умовам договору, ані вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд критично оцінює посилання представника відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що контракт № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року складений на двох мовах (англійська та російська), чим, на думку відповідача, порушено вимоги статті 254 МК України, оскільки такі обставини не впливають на вартість товару і не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Окремої уваги заслуговує те, що, визначаючи митну вартість товару за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості є електронна митна декларація від 10 січня 2024 року № UA102210/2024/000157, за якою оформлено товар Частини та пристрої моторних транспортних засобів: Хрестовини:-130-2201025-01 (4301-2201025ДУ)-980 штук,-3102-2201025 (ВК-69-2201025-02У3-52 штуки, призначені для виробництва карданних валів. Не є товарами військового чи подвійного використання. Торговельна марка: YUHUAN HANGCHAOTRANSMISSION SHAFT Виробник: YUHUAN HANGCHAO TRANSMISSIONSHAFT CO." LTD, Китай, країна виробництва CN, та складає 5,01$ за кілограм.

Проте, на думку суду, електронна митна декларація від 10 січня 2024 року № UA102210/2024/000157 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, його кількість, умови поставки, адже товар, зазначений у такій митній декларації, не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення позивачем відповідно до митної декларації № 24UA61U8.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини слід дійти висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару надавали змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

При цьому відповідачем не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної в оскаржуваному рішенні, ідентичності (схожості) товару, доказу, що ці товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю, не надав підтвердження застосування послідовно всіх методів визначення митної вартості товарів та неможливості застосування кожного попереднього методу.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, не було відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Таким чином, оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000053/2 від 01 березня 2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000257, що оскаржується, сформована у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару, що визнане протиправним, а тому така картка відмови теж є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, а також докази, надані представником позивача, суд доходить висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 6056 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями № 7342 від 09 квітня 2024 року та № 7354 від 24 квітня 2024 року.

Відтак на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 6056 гривень.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ (клієнт) та адвокатським об`єднанням ДК Лігал Компані в особі голови Корнелюка В.В. укладено договір про надання правової допомоги адвокатами від 10 квітня 2024 року.

Згідно з пунктом 1.1 цього договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 4.1 договору визначено, що клієнт оплачує юридичні послуги, що надаються адвокатським об`єднанням за даним договором в національній валюті шляхом переказу суми коштів, що дорівнює 8000 гривень.

Згідно з пунктом 4.2 згадуваного договору оплата за даним договором здійснюється за правову допомогу щодо оскарження в судовому порядку рішення прийнятого Вінницькою митницею про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000053/2 від 01 березня 2024 року.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30 квітня 2024 року № 2, відповідно до якого правова допомога за договором від 10 квітня 2024 року складає 8000 гривень та рахунок на оплату № 22 від 15 квітня 2024 року, яким підтверджується оплата грошових коштів в зазначеному вище розмірі.

Водночас, на думку суду, надані адвокатом послуги не свідчать про можливість відшкодування на користь позивача 8000 гривень, оскільки обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи.

Крім того, адміністративна справа № 120/4995/24 розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень, а тому суд дійшов висновку, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 2500 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 134, 139, 242, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-КВ» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000053/2 від 01 березня 2024 року та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2024/000257.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-КВ» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятедсят шість) гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕС-КВ" (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Робоча, буд. 64; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43461430)

Відповідач: Вінницька митниця (місцезнаходження: 21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, буд. 17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43997544)

Рішення суду в повному обсязі складено 25.03.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович