Справа № 308/4323/25
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4323/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

27.03.2025 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Брижан Ангеліна Сергіївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

25.03.2025 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Брижан А.С., до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з якою просить визнати протиправною та скасувати постанову №4599-1 у справі про адміністративне правопорушення від 30.11.2024 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 справу за вказаним позовом розподілено судді Світлик О.М.

Розглянувши матеріали справи за вказаним позовом, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позивачем оскаржується постанова №4599-1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 30.11.2024.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З урахуванням вказаних положень законодавства, десятиденний термін для оскарження постанови №4599-1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 30.11.2024, розпочався з 01.12.2024 та закінчився 10.12.2024, включно.

Отже, позивач звернувшись до суду з даним позовом 25.03.2025, пропустив встановлений законом десятиденний процесуальний строк на вчинення процесуальної дії зі звернення до суду з даним позовом, терміном пропуску більше трьох місяців.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем, через представника, на виконання вказаних приписів процесуального законодавства надано заяву у формі вимоги у позові про визнання поважними причини пропуску строку на оскарження постанови та поновлення строку на оскарження зазначеної постанови.

В обґрунтування вказаної вимоги, представник позивача посилається на те, що 30.11.2024 начальником групи документального забезпечення майором ОСОБА_2 складено протокол №4599 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 30.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 на підставі зазначеного протоколу винесено постанову №4599-1 за справою про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 19.03.2025 Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ремешивською К.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77488275 через несплату такого штрафу та було зобов`язано ОСОБА_1 сплатити штраф в подвійному розмірі, тобто 50000 грн, а з урахуванням виконавчого збору 55300 грн. В рамках зазначеного виконавчого провадження Головним державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника. У цей же день 19.03.2025 отримав сповіщення в ДІЇ про відкриття виконавчого провадження №77488275, з якого дізнався про наявність постанови №4599-1 від 30.11.2024. Оскільки ОСОБА_1 є мобілізований до ЗСУ та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01.12.2024, що підтверджується довідкою вих. №7782 від 17.03.2025 та копією військового квитка серії НОМЕР_2 , останній не міг скористатися правом на оскарження постанови №4599-1 від 30.11.2024, так як не отримував її і не знав про її існування. Станом на даний час позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Тобто, фактично ОСОБА_1 дізнався про наявність постанови №4599-1 від 30.11.2024 лише 19.03.2025.

З огляду на зазначене, представник позивача просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_4 №4599-1 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та поновити строк на оскарження зазначеної постанови.

Дослідивши доводи позивача, викладені у поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом та оглянувши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність; захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів; та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain / Перез де Рада Каванілес проти Іспанії (заява №28090/95) зазначив, що правила стосовно строків оскарження, безсумнівно, мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовуватися (§45).

Стосовно строків в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23, провадження №11-133заі23) вказала, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Необхідно зазначити, що пропуск строку, передбаченого ч. 2 ст. 286 КАС України, не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав,свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того,щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19.

Для суду є очевидним, що причини, які перешкодили особі реалізувати право на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк, повинні не залежати від волі заявника, мати об`єктивний характер та бути оціненими судом у наступному, зважаючи на обґрунтованість їх поважності.

Окрім того, ч. 2 ст. 44 КАС України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №826/22361/15.

Законодавством не визначено початок перебігу строку на оскарження із фактом отримання копії постанови, у категорії адміністративного правопорушення за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто сам факт відсутності копії постанови у особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності не впливає автоматично на перебіг строку оскарження.

Беручи до уваги вищевикладене та надаючи оцінку викладеним позивачем обставинам, як на поважність причин пропуску строку для звернення до суду з цим позовом, приходжу до висновку про їх неповажність, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем особисто визнається про обізнаність складення 30.11.2024 відносно нього уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколу №4599 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Надана до позову копія вказаного протоколу містить дані і підпис позивача на підтвердження отримання його копії, а відтак його складення за присутності позивача. Даний протокол також містить інформацію про повідомлення ОСОБА_1 про права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, і те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 30.11.2024 о 16 год. 55 хв.

Надана позивачем до позову копія оскаржуваної постанови №4599-1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП від 30.11.2024 містить інформацію про те, що від отримання її копії позивач відмовився.

З огляду на вказані обставини вбачається, що ОСОБА_1 , будучи присутнім під час складання відносно нього протоколу №4599 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 30.11.2024, отримавши його копію, починаючи з 30.11.2024 безпосередньо особисто був обізнаним про наявність відносно нього порушеної справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, безпосередньо знав про дату і час розгляду відповідної справи, як і за наслідком підтвердження про роз`яснення йому прав і обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, був обізнаним, що розгляд справи про адміністративне правопорушення завершується винесенням постанови.

У позовній заяві не зазначено про те, що позивач заявляв клопотання про перенесення розгляду справи, передбачене ст. 268 КУпАП, та не надав доказів того, що його не допустили до розгляду справи або відповідачем необґрунтовано було не враховано відповідних заяв чи клопотань. Також у протоколі відсутні заперечення позивача щодо дати та часу розгляду справи.

Щодо доводів позивача, що 19.03.2025 він отримав сповіщення в ДІЇ про відкриття виконавчого провадження №77488275, з якого дізнався про наявність оскаржуваної постанови, і, оскільки він є мобілізований до ЗСУ та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01.12.2024, то останній не міг скористатися правом на оскарження постанови, так як не отримував її і не знав про її існування, тобто, фактично дізнався про наявність постанови лише 19.03.2025, зазначаю наступне.

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20).

Відповідно до правої позиції Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Наведені аргументи суддею визнаються як необґрунтовані, оскільки жодна з наведених обставин об`єктивно не перешкоджала (не утворювала обставин непереборної сили) позивачу звернутися до суду у відповідний строк із даними вимогами.

На будь-які поважні причини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили звернення позивача до суду у встановлений строк позивач не послався та не подав до суду відповідні та належні докази.

Також позивачем не повідомлено у позові та не надано доказів, що ним вживалися будь-які заходи і дії, у тому числі зі скерування відповідного запиту для отримання інформації про наслідки розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення, про дату, час і місце якого він був обізнаний, як і доказів на підтвердження наявності будь-яких незалежних від позивача і непереборних підстав, які ускладнювали вчинити відповідні дії у період з 01.12.2024 по 19.03.2025, день коли позивач за вказаними у позові обставинами дізнався про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Будь-яких інших причин, які б свідчили про поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач мав передбачити і повинен був дізнатися, що 30.11.2024 за результатами розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, про що він був достеменно обізнаним, буде винесена оскаржувана постанова, а тому позивач мав діяти більш виважено та обачно щодо неявки на розгляд справи про адміністративне правопорушення та дотримання строків оскарження постанови.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Одночасно враховується, що у відповідності до ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що позивач пропустив передбачений ч. 2 ст. 286 КАС України строк звернення до суду з позовом, а викладені обґрунтування у заяві про поновлення строку не свідчать, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови з підстав, що пов`язані саме з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, які не залежали від волі позивача та унеможливили звернення з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови у встановлений процесуальним законом строк.

Таким чином, надаючи оцінку вищевикладеним обставинам в цілому, вважаю, що підстави, вказані позивачем у поданій заяві для поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду, є неповажними.

За наслідком чого, слід роз`яснити, що позивач має право вказати інші підстави для поновлення процесуального строку на звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з чим у відповідності до положень ч. 6 ст.161 КАС України повинен надати заяву про поновлення процесуального строку на звернення до суду, з доказами поважності причин його пропуску, враховуючи висновки, викладені у цій ухвалі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Беручи до уваги викладене, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Брижан А.С., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №4599-1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 30.11.2024, підлягає залишенню без руху та позивачеві слід надати строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення вищевказаних недоліків поданої заяви.

Керуючись ст. 123, 160, 161, 169 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Брижан Ангеліна Сергіївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви десять днів з дня отримання копії ухвали, а саме для: зазначення інших підстав для поновлення строку звернення з цим адміністративним позовом із наданням доказів на підтвердження таких підстав.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Копію ухвали надіслати представникові позивача адвокату Брижан Ангеліні Сергіївні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик