Справа № 520/25911/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р. Справа № 520/25911/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 22.10.24 року по справі № 520/25911/24

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА"

до Київської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" (далі - позивач, ТОВ "ОМЕГА") звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024 р. Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач під час його прийняття не довів наявність застережень, передбачених частинами 1, 2 статті 58 Митного кодексу України, щодо неможливості визначення митної вартості за основним методом, а також не виконав обов`язку доведення того, що митна вартість, визначена ним за резервним методом, ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях, як це передбачено частиною 2 статті 64 Митного кодексу України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі № 520/25911/24 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці.

Відповідач, Київська митниця, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі № 520/25911/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що при прийнятті митницею оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митного органу інформацію, яка міститься в ціновій базі Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України (далі - ЄАІС) про подібні товари, що підтверджується доданим до відзиву витягом з ЦБД ЄАІС Держмитслужби. Відповідач вважає, що подані до митного оформлення документи відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари. Таким чином, митний орган вважає, що ним правильно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 09.10.2013 року між POLMOstrow Sp.zo.o., Польська Республіка, як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА", як покупцем, укладено контракт №1/2013 на поставку запасних частин для автомобілів, згідно з яким покупець зобов`язується прийняти та оплатити глушники та вихлопні труби (їх частини), в подальшому іменований товар, на суму 5000000 Євро в асортименті і за цінами згідно з інвойсами, що є невід`ємною частиною контракту (т.1, а.с. 59-63).

Згідно з п.п. 2.1.1. п. 2 розділу 2 контракту товар поставляється на умовах EXW, WYSOCKO WIELKIE (Інкотермс 2010).

Декларантом в інтересах ТОВ "ОМЕГА" подано до митного поста „Столичний" Київської митниці ВП Держмитслужби України ЕМД № 24UA17U6 від 08.07.2024 щодо оформлення товару, придбаного за контрактом №1/2013 від 09.10.2013.

На підтвердження заявленої у митній декларації № 24UA17U6 від 08.07.2024 митної вартості товару разом з декларацією позивачем до митного органу подані такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) FE 88/WY/2024 від 01.07.2024; автотранспортну накладну (Road consignment note) 774491 від 01.07.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.l (Movement certificate EUR. 1) PL/MF/AT 0269702 від 03.07.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 04.07.2024; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.07.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 1 від 22.10.2014; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 2 від 18.12.2014; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 3 від 08.10.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 4 від 25.02.2016; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 5 від 20.04.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 6 від 26.05.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 7 від 01.09.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 8 від 23.11.2018; зовнішньоекономічний договір (контракт) 1/2013 від 09.10.2013; копію митної декларації країни відправлення 24PL301010E0804910 від 03.07.2024.

Митну вартість придбаного товару заявлено за першим методом (ціною договору).

Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу такого змісту: «Заявлена митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана з наступних причин. Документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) до митного оформлення надано довідку, що підтверджує вартість перевезення товару від 04.07.2024 за N 44 від ТОВ "Лоріс 2011", але в автотранспортній накладній (CMR) від 01.07.2024 за № 774491 зазначено перевізника: PE «Ukrhoztovar». Разом із тим, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 N 599 «Про затвердження Форми декларації митної вари та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом повинні надаватись рахунки-фактури, акти виконаних робіт (надані послуг) від виконавця, договори (контракти) про надання транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Також, відповідно до статті 9 Закону України від 01.07.2004 за №1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» повинен надаватись договір транспортного експедирування. Вказані документи до митного оформлення не надано; 2) у митній декларації країни відправлення від 03.07.2024 за № 24PL301010E0804910 зазначено вартість товару - 68412,00 злотих (по курсу НБУ станом на 03.07.2024 це становить - 15809,63 євро), але в інвойсі від 01.07.2024 за № FE 88/WY/2024 вартість товару складає - 15371,86 євро; 3) наданий до митного оформлення прайс від 01.07.2024 разом з митною декларацією, в якому зазначена вартість товару більша, ніж в наданому інвойсі від 01.07.2024 за № FE 88/WY/2024. В подальшому, 09.07.2024 декларантом додатково надіслано прайс від 01.07.2024, в якому ціни відрізняються від прайсу, що був наданий разом з митною декларацією.

У відповідь на це повідомлення декларант додатково, разом з листом від 10.07.2024 за № 1007, надав митниці такі документи: договір (контракт) МА202401/24Б на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 01.01.2024, укладений між ТОВ «ОМЕГА» та ТОВ «Лоріс 2011»; договір МА202304/06А на надання транспортно-експедиційних послуг від 06.04.2023, укладений між TOB «Лоріс 2011» та безпосереднім перевізником - ПП «Укргосптовари»; раніше оформлену ЕМД № 24UA07U0 від 30.04.2024 від цього ж постачальника та платіжну інструкцію №310 від 19.06.2024 на оплату вказаних у цій ЕМД товарів; заявку на надання транспортно-експедиційних послуг; рахунок від експедитора; податкові накладні щодо реалізації товарів, отриманих від цього ж постачальника раніше.

Рішенням про коригування митної вартості товару № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024 Київською митницею відмовлено ТОВ "ОМЕГА" у митному оформленні товару (т.1, а.с. 29-31).

В рішенні про коригування митної вартості товарів в обґрунтування причин та обставин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі статей 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України, зазначено, що митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнями митної вартості товарів схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Джерело інформації для визначення митної вартості митна декларація № UA100320/2024/419405 від 10.06.2024. Розрахунок митної вартості складає 4,0642 євро/кг.

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 17А100320/2024/000712 від 11.07.2024 з посиланням на неможливість здійснення митного оформлення товарів у зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товару № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024.

ТОВ "ОМЕГА" склало нову ЕМД 24UA87U5 від 11.07.2024, відповідно до якої товари випущені у вільний обіг, визначено ціну товару за другорядним (резервним) методом та додатково сплачено різницю між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом в поданій № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024, та митною вартістю, визначеною митним органом в спірному рішенні, в сумі 30886,62 грн.

Керуючись положеннями ч. 8 ст. 55 МК України, позивач подав до митниці заяву № 8837 від 28.08.2024 з додатковими документами та поясненнями, якими усунув недоліки, зазначені в оскаржуваному про коригування, зокрема: 1) акт №ЛР-000386 від 12.07.2024; 2) платіжну інструкцію № 650539 від 31.07.2024; 3) ЕМД 24UA07U0 від 30.04.2024 (повторно).

На заяву з проханням скасувати в порядку ч. 9 ст. 55 МК України рішення про коригування митної вартості ТОВ «ОМЕГА» 10.08.2024 отримав відповідь №7.8-2/15-02/13/16861 від 10.08.2024, у якій зазначалося про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за ЕМД № 24UA17U6 від 08.07.2024 та скасування оскаржуваного рішення.

Не погодившись з зазначеним рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що надані позивачем при митному оформленні документи в повному обсязі підтверджують визначену декларантом митну вартість за основним методом, а тому висновок відповідача про наявність підстав для визначення митної вартості за іншим методом є недоведеним, а оскаржуване рішення протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів визначаються Митним кодексом України (надалі за текстом - МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

У відповідності до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

В свою чергу, відповідно до положень ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частин 2, 3, 5 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Частинами 1-3 статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм встановлено, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів встановила, що, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024, митний орган виходив із того, що подані позивачем документи, які підтверджують митну вартість, документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності. Відповідач зазначає про те, що до митного оформлення надано довідку, яка підтверджує вартість перевезення товару від 04.07.2024 за N 44 від ТОВ "Лоріс 2011", але в автотранспортній накладній (CMR) від 01.07.2024 за N 774491 зазначено перевізника: PE «Ukrhoztovar».

Щодо наведеного колегія суддів зазначає, що відповідно до договору (контракту) № МА202401/24Б на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 01.01.2024, укладеного між ТОВ «ОМЕГА» (замовником) та ТОВ «Лоріс 2011» (експедитором), останнє зобов`язалося за відповідну плату та за рахунок замовника організувати перевезення вантажів замовника, а також укладати від свого імені договори на надання транспортних послуг з перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом згідно з чинним законодавством України за договірними цінами (т.1, а.с. 77-84).

Відповідно до пункту 2.1 договору № МА202401/24Б від 01.01.2024 за угодами, укладеними експедитором з перевізниками експедитор набуває права і обов`язки замовника.

Згідно з пункту 5.3 договору № МА202401/24Б від 01.01.2024 замовник здійснює оплату рахунків експедитора протягом 30 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, зазначених у пункті 5.2 договору.

До митного оформлення, з метою підтвердження фактично понесених витрат на транспортування товару до митного кордону, позивачем було надано митному органу довідку про транспортні послуги № 44 від 04.07.2024 та CMR.

З довідки про транспортні послуги № 44 від 04.07.2024 встановлено, що автотранспортні витрати та експедиційна винагорода за CMR № 774491 від місця завантаження m. Ostrow Wielkopoiski (Польща) до кордону України п/п UA 205020 «Дорохуськ-Ягодин» (відстань 556 км) складають 35600,00 грн, усього на загальну суму 64470,00 грн (т.1, а.с. 55).

Судом встановлено, що інформація в CMR № 774491 (т. 1, а.с. 52) та довідці № 44 від 04.07.2024 узгоджується з іншими поданими позивачем документами на підтвердження митної вартості придбаного товару.

10.07.2024 р. позивач з листом надав до митниці договір № МА202304/06А на надання транспортно-експедиційних послуг від 06.04.2023, укладений між ТОВ «Лоріс 2011» та безпосереднім перевізником ПП «Укргосптовари» (т.1, а.с. 85-86); заявку на надання транспортно-експедиційних послуг №хв-0100932 від 26.06.2024, згідно з якою фрахт складає 64470,00 грн (т. 1. а.с. 87); рахунок експедитора №ЛР-000386 від 04.07.2024 на загальну суму 64470,00 грн, що містить посилання на договір № МА202401/24Б від 01.01.2024 та заявку №хв-0100932 від 26.06.2024 (т. 1, а.с. 88).

Додатково на підтвердження вартості перевезення позивачем було надано до митного органу платіжну інструкцію № 650539 від 31.07.2024 на оплату транспортних послуг, відсутню на момент розмитнення товару, оскільки платіж не було здійснено станом на дату подання ЕМД № 24UA17U6 від 08.07.2024, та акт № ЛР-000386 від 12 липня 2024 року, який містить посилання на договір № МА202401/24Б від 01.01.2024 та заявку №хв-0100932 від 26.06.2024.

Отже, ТОВ «Лоріс 2011» на підставі укладеного з ТОВ «ОМЕГА» договору про надання транспортно-експедиторських послуг мало право залучати для надання послуг позивачу третіх осіб в якості перевізника, зокрема ПП «Укргоспстовари», який і зазначений в графі 23 (підпис і штамп перевізника) міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) № 774491, що надавалася митниці під час декларування.

Надані до митного органу довідка про транспортно-експедиційні послуги № 44 від 04.07.2024 та рахунок на оплату №ЛР-000386 від 04.07.2024 повністю підтверджують вартість перевезення товару та дають змогу Київській митниці визначити таку складову митної вартості товару, як витрати на транспортування, не включені у вартість товару (ч.2 ст.53 МК України).

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, який висловлений у постанові від 31 травня 2019 року по справі №804/16553/14, якщо закон не визначає доказ/докази, яким/-ми має бути підтверджений розмір витрат на перевезення, то такі витрати можна підтвердити будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид таких доказів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом для підтвердження витрат на перевезення товарів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі документів, поданих позивачем з митною декларацією, відповідач мав змогу визначити вартість транспортної складової та ідентифікувати її як таку, що відноситься до конкретної поставки, а тому посилання митного органу не можуть бути підставою для висновку про непідтвердження позивачем витрат на перевезення товарів за межами митної території України.

Стосовно посилання митного органу на наявність розбіжностей в митній декларації країни відправлення від 03.07.2024 за № 24PL301010E0804910 (зазначено вартість товару - 68412,00 злотих (по курсу НБУ станом на 03.07.2024 це становить - 15809,63 євро)) та в інвойсі від 01.07.2024 за № FE 88/WY/2024 (вартість товару складає - 15371,86 євро), колегія суддів зазначає, що таке посилання не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправника. Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 815/6805/17.

Отже, декларація країни відправлення не є обов`язковим для надання документом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України при визначенні митної вартості товару та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Крім того, згідно з листом постачальника від 19.07.2024 такі розбіжності виникли внаслідок того, що курс обміну на момент оформлення інвойсу та ЕМД в Польщі відрізняється, оскільки митні органи Польщі (як і України) ЕМД вказують курс на день оформлення ЕМД. Також розбіжності пов`язані з тим, що до декларації згідно з митним законодавством Польщі було додано витрати транспортування до кордону в стандартній сумі 400 євро, незалежно від того, ким сплачено ці витрати.

Щодо посилання митного органу на те, що наданий до митного оформлення прайс від 01.07.2024 разом з митною декларацією, в якому зазначена вартість товару більша, ніж в наданому інвойсі від 01.07.2024 за № FE 88/WY/2024, а в подальшому, 09.07.2024, декларантом додатково надіслано прайс від 01.07.2024, в якому ціни відрізняються від прайсу, що був наданий разом з митною декларацією, суд зазначає, що таке також не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Колегія суддів вважає, що такі відомості, які зазначені у прайсі компанії-виробника, жодним чином не можуть вплинути на складові вартості товарів, що постачаються на територію України. При цьому, законодавством не встановлено такої обов`язкової умови для прайс-листа.

Крім того, колегія суддів зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, який не може вважатися первинним документом. Прайс-лист, що не є обов`язковим документом, передбаченим ч.2 ст.53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки здійснення оплати за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом. Прайс був наданий декларантом до митного органу лише з метою додаткового інформаційного обґрунтування при поданні митної декларації.

В постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

На підтвердження оплати за оцінюваний товар позивачем до митного органу подано платіжну інструкцію від 19.06.2024 за № 310 на суму 29653,90 Євро (т. 1, а.с. 94), яка в графі 70 містить посилання на контракт № 1/2013 від 09.10.2013 та вказівку на те, що це є попередньою оплатою.

У листі №7.8-2/15-02/13/16861 від 10.08.2024, за наслідками розгляду додаткових документів, поданих позивачем, митним органом зазначено про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за ЕМД № 24UA17U6 від 08.07.2024 та скасування оскаржуваного рішення також і з тих підстав, що платіжна інструкція без вказівки у ній на проформу/інвойс/специфікацію не є доказом, достатнім для доведення митної вартості товару.

Щодо наведеного суд зазначає, що загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року № 216 (далі - Порядок № 216).

Згідно з пункту 15 розділу 2 Порядку № 216 платник заповнює реквізит Призначення платежу платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється.

Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18, від 25 травня 2021 року у справі № 520/10386/2020, сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

З огляду на зазначене твердження митного органу стосовно того, що надані позивачем разом з ЕМД документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є спростованими та не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що митний орган має виключну компетенцію у питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів встановила, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару, містять усю необхідну інформацію про вартість товару та транспортних послуг, а також реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Крім того, документи надані позивачем чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, які підтверджували ціну товару, що підлягає сплаті позивачем на користь виробника, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.

На вимогу відповідача позивачем усі додатково витребувані документи були надані для проведення подальшого дослідження відповідності заявленої митної вартості товару, які підтверджують у повному обсязі заявлену митну вартість та не містять жодних розбіжностей.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

З огляду на наведене, правильним є висновок суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості.

Виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2024/000060/2 від 11.07.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції є помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог щодо правомірності прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині стягнення правничої допомоги.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі № 520/25911/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 по справі № 520/25911/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський