Справа № 640/10118/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/10118/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 510 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі позивач, НКРЕКП) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі відповідач, АТ «Укрзалізниця»), в якому просить:

-стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 510000 грн в дохід Державного бюджету України (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).

В обґрунтування позову зазначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на підставі повноважень, наданих Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», подає даний позов до Акціонерного товариства "Українська залізниця", у зв`язку з несплатою останнім штрафу у розмірі 85000 грн, накладеного постановою НКРЕКП від 25.01.2022 № 135 «Про накладення штрафу на АТ «Укрзалізниця» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання» та пені у розмірі 85 000 грн, а також у зв`язку з несплатою останнім штрафу у розмірі 170000 грн, накладеного постановою НКРЕКП від 25.01.2022 № 136 «Про накладення штрафу на АТ «Укрзалізниця» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання» та пені у розмірі 170000 грн.

Розрахунок суми наведено наступний.

Так позивач зазначив, що Постановою № 135 на АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЮ» було накладено штраф у розмірі 85 000 грн.

Оскільки штраф не було сплачено у встановлений Законом про НКРЕКП строк, пеня станом на 04.07.2022 складає 140250 грн, з яких: 1,5 відсотка суми штрафу = (1,5% * 85 000 грн.)/100% = 1275 грн.

110 днів прострочення сплати штрафу, враховуючи, що Постанова № 135 отримана АТ «Укрзалізниця» 14.02.2022 (з 17.03.2022 по 04.07.2022).

Таким чином, станом на 04.07.2022 пеня = 1275 грн * 110 днів = 140 250 грн, та враховуючи норму статті 22 Закону про НКРЕКП, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора, становить 85000 грн.

Постановою № 136 на АТ «Укрзалізниця» було накладено штраф у розмірі 170000 грн.

Оскільки штраф не було сплачено у встановлений Законом про НКРЕКП строк, пеня станом на 04.07.2022 складає 280500 грн, з яких: 1,5 відсотка суми штрафу = (1,5% * 170 000 грн.)/100% = 2550 грн.

110 днів прострочення сплати штрафу, враховуючи, що Постанова № 136 отримана АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» 14.02.2022 (з 17.03.2022 по 04.07.2022).

Таким чином, станом на 04.07.2022 пеня = 2550 грн * 110 днів = 280 500 грн, та враховуючи норму статті 22 Закону про НКРЕКП, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора, становить 170 000 грн.

Отже, загальна сума позову становить: 85 000 грн + 85 000 грн + 170 000 грн + 170 000 грн = 510 000 грн.

У зв`язку із несплатою відповідачем боргу, позивач звернувся до суду та просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року прийнято справу №640/10118/22 до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали надіслати суду через підсистему "Електронний суд" відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Зобов`язано відповідача разом з відзивом надати: у разі оскарження постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в судовому порядку, докази оскарження та, за наявності, рішення судів за результатами оскарження; у разі добровільної сплати штрафу та пені, докази такої сплати.

На виконання вищевказаної ухвали суду відповідачем через підсистему "Електронний суд" надіслано відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву зазначено, що на виконання вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.01.2022 №135 та №136 «Про накладення штрафу на АТ «Укрзалізниця» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання», АТ «Укрзалізниця» сплатило до Державного бюджету України штрафи у розмірі 85 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.07.2022 №4347 та у розмірі 170 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.07.2022 №4348.

Листом від 13.07.2022 №ЦЦІ-13/28 відповідач повідомив позивача про оплату штрафів згідно постанов НКРЕКП від 25.01.2022 №135 та №136.

Відповідач також зазначив, що позивач не передбачив виникнення труднощів у відповідача щодо можливості затримки оплати штрафів підстав введення воєнного стану.

Відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем щодо оплати штрафів згідно з вимогами постанов НКРЕКП від 25.01.2022 №135 та №136 в найкоротші строки, про що листом від 13.07.2022 №ЦЦІ-13/28 було повідомлено позивача.

З посиланням на наявність обставин непереборної сили, що унеможливлює виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Постановою НКРЕКП від 25.01.2022 №135 накладено штраф на АТ «Укрзалізниця» у розмірі 85000,00 грн за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії та порушення Ліцензійних умов розподілу електричної енергії. В постанові також зазначено, що сума штрафу має бути сплачена до Державного бюджету України у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).

Постановою НКРЕКП від 25.01.2022 №136 накладено штраф на АТ «Укрзалізниця» у розмірі 170000,00 грн за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії та порушення Ліцензійних умов розподілу електричної енергії. Сума штрафу має бути сплачена до Державного бюджету України у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).

Вищевказані постанови направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача та отримано уповноваженою особою АТ «Укрзалізниця» 14.02.2022.

11.07.2022 відповідач сплатив штрафи за вказаними постановами та 13.07.2022 направив позивачу докази сплати, що підтверджується листом відповідача від 13.07.2022 №ЦЦУ-13/28, платіжними дорученнями від 11.07.2022 №4347 (#701) та № 4348 (#201).

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII) національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно частини першої статті 3 Закону № 1540-VIII регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом (частина друга статті 3 Закону № 1540-VIII).

Частиною третьою статті 3 Закону № 1540-VIII передбачено, що основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Статтею 14 Закону № 1540-VIII визначено порядок організації роботи Регулятора та прийняття рішень.

Згідно положень частин першої-п`ятої статті 22 Закону №1540-VIII суб`єкти господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, несуть відповідальність за правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами України "Про природні монополії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про ринок електричної енергії", "Про ринок природного газу", "Про трубопровідний транспорт", "Про теплопостачання", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про енергетичну ефективність" та іншими законами, що регулюють відносини у відповідних сферах.

Посадові особи суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, несуть адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг.

За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до посадових осіб суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати адміністративні стягнення.

У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор у 30-денний строк з дня складення акта перевірки розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України "Про ринок електричної енергії", "Про природні монополії", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про ринок природного газу", "Про теплопостачання", "Про енергетичну ефективність".

Адміністративні стягнення застосовуються до посадових осіб суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суб`єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону. За заявою суб`єкта господарювання, на якого накладено штраф, Регулятор своїм рішенням має право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора. Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до Державного бюджету України. Протягом п`яти робочих днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати Регулятору документи, що підтверджують сплату штрафу. У разі відмови від сплати штрафу та пені їх примусове стягнення здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Згідно пункту 10.5 Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 428, рішення НКРЕКП про накладення штрафу, зупинення дії ліцензії, анулювання ліцензії приймається у вигляді постанови, копія якої вручається особисто уповноваженій особі ліцензіата (з відміткою про вручення на примірнику, який залишається в НКРЕКП) або надсилається ліцензіату рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення не пізніше п`яти робочих днів з дня прийняття. Датою отримання такого рішення буде вважатися дата його особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

Матеріалами справи підтверджено, що постанови НКРЕКП від 25.01.2022 № 135 та № 136 направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача та отримано уповноваженою особою АТ «Укрзалізниця» 14.02.2022.

Таким чином, враховуючи вимоги статті 22 Закону № 1540-VIII, відповідач мав сплатити штраф до 16.03.2022 включно.

В матеріалах справи відсутні докази того, що АТ «Укрзалізниця» оскаржувало постанови від 25.01.2022 №135 та №136, а відтак дані постанови є чинними.

Штраф відповідачем за постановами був сплачений лише 11 липня 2022 року.

Оскільки позивачем прострочено сплату штрафів в добровільному порядку, тому він має сплатити і пеню, яка становить у загальному розмірі 255 000 грн (85 000 грн + 170 000 грн).

Посилання відповідача на те, що несвоєчасна сплата штрафу відбулася внаслідок форс-мажорних обставин - повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, а тому він звільняється від відповідальності і не має сплачувати пеню, суд вважає неприйнятним з огляду на таке.

Наявність форс-мажорних обставин відповідач доводить єдиним доказом - лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Відповідно до пункту 1.1. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент) Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України (ТПП України) форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлює порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.

Пунктом 3.3. розділу 3 Регламенту визначено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно з пунктом 6.2 розділу 6 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (пункт 6.10 розділу 6 Регламенту).

Відповідно до пункту 6.11.3 розділу 6 Регламенту сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) підлягає обов`язковій реєстрації в Реєстрі сертифікатів відповідно до вимог п. 5.3. цього Регламенту.

Частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП України видається сертифікат, а тому лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач про посвідчення форс-мажорних обставин, не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 вказаного вище Закону. Також даний лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таким чином, в разі наявності певних обставин (форс-мажорних), які засвідчені для конкретної особи відповідним сертифікатом ТПП України, суд має оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими доказами.

Відповідачем не надано до матеріалів справи сертифікату Торгово-промислової палати України, яким би було засвідчено настання форс-мажорних обставин саме для відповідача.

Крім того, суд зазначає, що Верховним Судом сформульовані правові позиції щодо оцінки як доказу лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 викладено наступні висновки:

- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №906/540/22 викладено наступні висновки:

- Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);

- вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні;

- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

У постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №922/999/22 викладено наступні висновки:

- лист Торгово-промислової палати України від 8.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку;

- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання;

- той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Отже, враховуючи наведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», суд вважає лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 таким, що не є сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не містить ідентифікуючих ознак конкретного виду зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

З огляду на викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи сплату відповідачем штрафів в добровільному порядку, однак після спливу строку, визначеного законодавством, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 255000,00 грн.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 7650,00 грн згідно платіжного доручення №763 від 24.06.2022.

Оскільки інших судових витрат, окрім сплати судового збору, позивачем не понесено, тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, місцезнаходження: 03057 м. Київ, вул. Сім?ї Бродських, буд.19) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, місцезнаходження: 03150, місто Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5) про стягнення 510 000,00 грн задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід Державного бюджету України (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції») пеню в розмірі 255000 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова