Справа № 460/27546/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 березня 2025 року

м. Київ

справа №460/27546/23

адміністративне провадження №Зі/990/62/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у складі головуючого судді (судді-доповідача) Радишевської Олесі Ростиславівни, судді Соколова Володимира Миколайовича, судді Смоковича Михайла Івановича від розгляду справи №460/27546/23 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області, за участю третьої особи - Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області, за участю третьої особи - Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, з вимогами:

- визнати протиправними і нечинними з дня їх прийняття та скасувати індивідуальні акти - рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1 та рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області №Д/10-6 від 25.10.2023.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 06.08.2024 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

19.08.2024 до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акту - рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області №Д/10-6 від 25.10.2023, яким зупинено право адвоката ОСОБА_1. на зайняття адвокатською діяльністю (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №4676/10 від 24.11.2011) до 24.10.2024.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 19.08.2024 відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зупинено дію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області №Д/10-6 від 25.10.2023 до вирішення справи судом.

28.10.2024 до Суду надійшла касаційна скарга Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №460/27546/23.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Смоковичу М.І., Соколову В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2024 касаційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №460/27546/23 залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали, шляхом надання доказів сплатити судового збору у розмірі 3028,00 грн.

02.12.2024 до суду надійшла заява Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено доказ сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19.12.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №460/27546/23.

20.03.2025 через підсистему «Електронний суд» до Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в складі: головуючого судді (судді-доповідача) Радишевської О.Р., суддів Соколова В.М. та Смоковича М.І. від розгляду справи №460/27546/23.

Ухвалою Верховного Суду від 21.03.2025 вказану заяву визнано необґрунтованою та передано для вирішення питання заявленого відводу колегії суддів, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 24.03.2025 заяву ОСОБА_1. про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у складі головуючого судді Радишевської О.Р., судді Соколова В.М., судді Смоковича М.І. від участі у розгляді справи №460/27546/23 передано на розгляд судді Мельник-Томенко Ж.М.

Вирішуючи порушене заявницею питання про відвід колегії суддів, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Заява про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у складі головуючого судді Радишевської О.Р., судді Соколова В.М., судді Смоковича М.І. обґрунтована наступним.

Заявниця посилається на те, що положеннями пунктів 1-5, частини першої, частини другої статті 36, частинами першою-шостою статті 37 КАС України визначено виключний перелік підстав для відводу судді чи колегії суддів від розгляду справи. Разом з тим, такі підстави для відводу можуть бути застосовані виключно у разі, якщо суд утворений в межі, спосіб та в порядку встановленому Конституцією та законами України. Натомість, на думку позивачки, якщо Верховний Суд у складі якого діє Касаційний адміністративний суд не утворений відповідно до вимог законодавства, такий суд взагалі не набув права у встановленому законом порядку здійснювати розгляд справи.

ОСОБА_1 наголошує, що 09.11.2017 в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - у разі, коли державна реєстрація юридичної особи була проведена після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» вчинено запис номер 1 071690 про реєстрацію Верховного Суду, ідентифікаційний код юридичної особи 41721784.

Як вказує ОСОБА_1 , протягом дванадцяти місяців з дня набрання чинності цим Законом: утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом (підпункт 1 пункту 4 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону від 02.06.2016 №1402-VIII). Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом (частина перша статті 19 Закону від 02.06.2016 №1402-VIII). Проєкт закону про утворення, реорганізацію чи ліквідацію суду вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя (частина друга статті 19 Закону від 02.06.2016 №1402-VIII). До повноважень Верховної Ради України належить: прийняття законів (частина друга статті 125, пункт 3 частини першої статті 85 Основного Закону України).

Доцільним прикладом належного утворення суду, на переконання заявниці, є утворення Вищого антикорупційного суду. В контексті зазначеного зміст вищевикладеного, на переконання ОСОБА_2 дозволяє констатувати абсолютно беззаперечний, абсолютно неспростовний, абсолютно юридично доказаний факт - виключно за наявності та існування Закону України «Про утворення Верховного Суду», яким Верховна Рада України постановила утворити Верховний Суд, Верховний Суд є легітимним, повноважним, і має право на існування та здійснення судового розгляду справи ЄУН 460/27546/23.

Разом з тим, заявниця завертає увагу, що відповіддю від 31.07.2024 за №09/13-2024/169343 Верховна Рада України повідомила (цитата): «За результатами розгляду повідомляємо, що відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Верховної Ради України в розділах «Законодавство» та «Законотворчість» (режими доступу: https://zakon.rada.gov/ua/rada/main/a#/Find, https:/itd.rada.gov.ua/billInfo), запитуваний Закон України Верховною Радою України не приймався, за період роботи парламенту третього-дев`ятого скликань відповідний законопроект суб`єктами права законодавчої ініціативи не вносився».

Вказане, на переконання заявниці, свідчить про те, що Верховний Суд не утворений відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не є судом утвореним законом, отже не має законних прав та повноважень здійснювати правосуддя як найвищий суд в системі судоустрою України, не має законних прав та повноважень здійснювати касаційний розгляд судової справи ЄУН 460/27546/23.

У зв`язку з цим, заявниця просить відвести колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - головуючого суддю (суддю-доповідача) Радишевську О.Р., суддів Соколова В.М. та Смоковича М.І. від розгляду справи №460/27546/23.

Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини десятої статті 40 КАС України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох робочих днів з дня надходження заяви про відвід.

Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Проаналізувавши викладені в заяві ОСОБА_1 доводи, Суд доходить висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу складу суду у цій справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь суддів у розгляді цієї справи відповідно до статті 36 КАС України.

Крім того, доводи ОСОБА_1 , наведені в заяві про відвід, фактично унеможливлюють прийняття до розгляду цієї справи будь-яким складом суду.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У цьому випадку, є цілком очевидним, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, урахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 в справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява №4785/02 та рішення ЄСПЛ від 09.01.2013 в справі «Олександр Волков проти України», заява №21722/11).

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.

Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відтак, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Таким чином, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Доводи ОСОБА_1 не містять конкретних вказівок на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь зазначеної колегії суддів Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у розгляді цієї справи, відповідно до статті 36 КАС України.

Доводи позивачки про те, що Верховний Суд у складі якого діє Касаційний адміністративний суд не є утвореним згідно Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Суд відхиляє як безпідставні.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Абзацом першим пункту 4 розділу ХІІ Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено утворення Верховного Суду у порядку та у складі, що визначені цим Законом.

Відтак, початком утворення Верховного Суду є день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", а його юридичним завершенням - офіційна реєстрація як юридичної особи.

09.11.2017 в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - у разі, коли державна реєстрація юридичної особи була проведена після набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" вчинено запис номер 1 071690 про реєстрацію Верховного Суду ідентифікаційний код юридичної особи 41721784.

Отже, Верховний Суд створено на підставі Конституції України, суддів визначено за конкурсом за процедурою, яка визначена Законом України "Про судоустрій та статус суддів" та призначено відповідним Указом Президента України. З урахуванням указаного, немає підстав вважати, що Верховний Суд створений не на підставі закону.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постанови Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Зазначені нормативно-правові акти та акт Президента України не визнані у встановленому законом порядку такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів легітимність Верховного Суду, а також неупередженість або об`єктивність колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Соколову В.М., Смоковичу М.І. для розгляду справи №260/10589/23.

З урахуванням зазначеного, вважаю, що обґрунтованих підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід немає, а отже, в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20.03.2025 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у складі головуючого судді (судді-доповідача) Радишевської Олесі Ростиславівни, судді Соколова Володимира Миколайовича, судді Смоковича Михайла Івановича від розгляду справи №460/27546/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко,

Суддя Верховного Суду