Справа № 340/7663/24
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року справа №340/7663/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі військова частина) про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, бездіяльності та зобов`язання виплатити грошове забезпечення й додаткову винагороду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до військової частини про визнання протиправними (з урахуванням збільшення позовних вимог):

- наказу від 28 березня 2024 року №1533 про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- бездіяльності щодо нарахування і виплати грошового забезпечення додаткової винагороди за період з 01 лютого по 15 серпня 2024 року.

Водночас просив суд скасувати наказ про дисциплінарне покарання і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити кошти (а.с.58-71).

Пояснив, що самовільно не залишав військову службу, а перебував на лікуванні в медичних закладах і у відпустці за станом здоров`я з приводу травмування.

Стверджує, що безпідставно притягли до дисциплінарної відповідальності і позбавили права на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди.

Військова частина заперечила стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.46-49).

Пояснила, що ОСОБА_1 не з`явився вчасно до місця дислокації військової частини після проходження військово-лікарської комісії, не повідомив про причини неявки і не звертався з рапортом про надання відпустки за станом здоров`я.

Тому за час відсутності на службі припинили нарахування грошового забезпечення.

Додаткову винагороду не нараховували, так як не виконував жодного бойового завдання.

02 грудня 2024 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.41-42).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановленні обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, наказом військової частини від 18 лютого 2023 року №54 позивача зарахували до списку особового складу, як такого, що прибув з військової частини НОМЕР_2 (далі військова частина 2) (а.с.101).

28 лютого 2024 року командир військової частини прийняв наказ №59 про самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 з 20 лютого того ж року (а.с.103 (на звороті)).

01 березня 2024 року командир військової частини прийняв наказ №789 про призначення службового розслідування за фактом відсутності позивача на службу після проходження військово-лікарської комісії (а.с.88 (на звороті)-89).

У наказі про призначення розслідування зазначено, що відсутній з 20 лютого 2024 року (не з`явився після проходження військово-лікарської комісії).

27 березня 2024 року складено акт службового розслідування (а.с.84-88).

Факти, що встановили під час службового розслідування.

З 26 січня по 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 перебував у розпорядженні командира військової частини і проходив військово-лікарську комісію за направленням.

29 лютого 2024 року отримав направлення від ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Служба) до військова частина НОМЕР_3 (далі військова частина НОМЕР_4 ) для отримання направлення на оперативне лікування до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (далі Лікарня).

05 березня 2024 року військова частина 3 видала направлення на оперативне лікування.

Лікувався в Лікарні з 05 по 14 березня 2024 року.

Довідку військово-лікарської комісії, направлення на лікування, медичну картку стаціонарного хворого позивач надіслав електронним зв`язком (а.с.91 (на звороті)-92).

З 14 березня 2024 року ОСОБА_1 не виходив на зв`язок, не повідомив про місце знаходження, до медичного пункту військової частини не звертався.

Висновок службового розслідування.

Не надано документів, що підтверджують поважність причин відсутності на військовій службі з 20 по 29 лютого і з 14 березня 2024 року.

28 березня 2024 року командир військової частини прийняв наказ №1533, яким притягнув ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани за відсутність на військовій службі без поважних причин з 20 по 29 лютого і з 14 березня 2024 року (а.с.54).

Військова частина не надала доказів ознайомлення позивача з наказом про покарання (а.с.76-80).

Позивач зазначив, що про існування наказу дізнався, коли отримав відзив на позов (а.с.58-71).

Матеріали службового розслідування відповідач надіслав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Хмельницький (а.с.25-27).

15 травня 2024 року зареєстрували кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого приписами частини 5 статті 407 КК України (а.с.25-27).

15 серпня 2024 року кримінальне провадження закрили у зв`язку з відсутністю в діяннях складу правопорушення (а.с.25-27).

20 лютого 2024 року військова частина 3 склала довідку військово-лікарської комісії (а.с.90).

Встановлено, що має місце два захворювання: застаріле пошкодження лівого колінного суглобу; варикозна хвороба обох нижніх кінцівок з незначним порушенням функції.

Перше захворювання пов`язане з проходженням військової служби, а друге захворювання не пов`язане з ним.

Висновок військово-лікарської комісії придатний до проходження військової служби.

29 лютого 2024 року Служба видала направлення позивачу до військової частини 3 для надання направлення на оперативне лікування захворювання, яке не пов`язане з проходженням військової служби (а.с.14).

05 березня 2024 року військова частини 3 видала направлення до Лікарні (а.с.15).

З 05 по 14 березня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.16).

14 березня 2024 року військово-лікарська комісія Лікарні склала довідку відносно позивача (а.с.17).

Висновок потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів; захворювання пов`язане з проходженням військової служби (а.с.17).

09 квітня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Центр) склав направлення до військової частини 3 для направлення ОСОБА_1 на реабілітаційне лікування (а.с.18).

12 квітня 2024 року військова частини 3 видала направлення (а.с.20).

18 квітня 2024 року лікар-хірург ОСОБА_2 склав подання до військово-лікарської комісії (а.с.21).

20 квітня 2024 року військово-лікарська комісія військової частини 3 склала довідку, за висновками якої захворювання пов`язане з проходженням військової служби, а позивач потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів (а.с.22).

15 травня 2024 року Центр видав направлення до військової частини 3 щодо проходження військово-лікарської комісії щодо встановлення придатності до військової служби (а.с.23).

13 червня 2024 року військово-лікарська комісія військової частини 3 склала довідку, за висновками якої захворювання пов`язане з проходженням військової служби, а позивач придатний до служби у певних підрозділах (а.с.24).

Військова частина не нарахувала грошове забезпечення і додаткову винагороду за період з 01 лютого по 15 серпня 2024 року (а.с.100).

10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 виключили зі списків особового складу військової частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби (а.с.105-106).

Позов подано до суду 28 листопада 2024 року (а.с.39).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний з проходження публічної (військової) служби.

Стосовно вимоги позову про оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності застосовується строк звернення до суду, який встановлено приписами частини 5 статті 122 КАС України.

Цією нормою права визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

ОСОБА_1 не пропустив строку звернення до суду, так як про існування наказу про покарання дізнався після відкриття провадження у справі, що побудило збільшити позовні вимоги упродовж місяця.

Щодо вимоги позову про зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду, то за сталою практикою Верховного Суду застосовується строк звернення до суду, котрий встановлено приписами частини 2 статті 233 КЗпП України.

Цією нормою права передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, 3-ох місячний строк звернення треба обчислювати з 11 жовтня 2024 року (наступний день після переведення до іншої військової частини).

Позивач не пропустив його.

Стосовно оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Так, ОСОБА_1 був обізнаний про проведення службового розслідування за фактом відсутності у військовій частині.

Доводиться тим, що під час службового розслідування досліджували документи, які надіслав електронним зв`язком.

Мова про довідку військово-лікарської комісії від 20 лютого 2024 року, направлення на лікування від 29 лютого і 05 березня 2024 року, медичну картку стаціонарного хворого від 14 березня 2024 року.

Тому за наявності бажання міг написати і подати письмові пояснення у такий же спосіб.

Оскільки військово-лікарська комісія склала висновок 20 лютого 2024 року, то з урахуванням часу на дорогу позивач мав прибути до військової частини наступного дня.

ОСОБА_1 не надав належних доказів, що доводять існування поважних причин неприбуття до військової частини упродовж з 21 по 29 лютого 2024 року.

Навіть, якщо і мав місце факт допущення орфографічної помилки в написанні його прізвища у довідці військово-лікарської комісії від 20 лютого 2024 року (суд не встановив такого факту), то повинен був доповісти командуванню військової частини і чекати відповідного наказу.

Позивач не сповістив про це, тому мав негайно слідувати до військової частини.

Така орфографічна помилка не завадила би визнанню належності документа.

У подальшому її могли виправити і надіслати нову довідку військово-лікарської комісії до військової частини поштовим зв`язком.

Що стосується іншого періоду відсутності у військовій частині (з 15 (наступний день після завершення лікування) по 27 (день складання акту службового розслідування) березня 2024 року, то ОСОБА_1 надав належні докази поважності причини.

Ним є висновок військово-лікарської комісії про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів від 14 березня 2024 року.

Постанови військово-лікарських комісії обов`язкові до виконання відповідно до приписів пункту 2.1 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення), яке затверджено наказом міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402.

Отже, довідка військово-лікарської комісії від 14 березня 2024 року зобов`язувала військову частину прийняти наказ про надання відпустки з наступного дня.

Неприйняття такого наказу не доводить відсутність позивача у військовій частині без поважних причин.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин лише з 21 по 29 лютого 2024 року.

Приписами пункту 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Тому мав місце дисциплінарний проступок, за який притягли до дисциплінарної відповідальності.

Позивач не ставить питання про неспівмірність покарання.

Отже, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності правомірний.

Таким чином суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Стосовно нарахування і виплати грошового забезпечення.

Так, приписами частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Отже, військову службу ОСОБА_1 призупинено 15 травня 2024 року (дата реєстрації кримінального провадження за фактом самовільного залишення військової служби).

Приписами цієї ж норми Закону передбачено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.

За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Отже, з 15 серпня 2024 року продовжено військову службу (цього дня кримінальне провадження закрито на підставі припису пункту 2 частини 1 ст.284 КПК України).

Тому у військової частини виник обов`язок період часу з 15 травня по 15 серпня 2024 року зарахувати до вислуги років і нарахувати та виплатити грошове забезпечення.

Військова частина стверджує, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову службу з 20 по 29 лютого і з 14 березня 2024 року.

Тобто визнає, що з 01 по 19 лютого і з 01 по 13 березня 2024 року проходив військову службу (лікувався і проходив медичні обстеження).

Однак за ці періоди часу не нарахувала і не виплатила грошове забезпечення.

Як раніше встановив суд, ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин лише з 21 по 29 лютого 2024 року.

З 14 березня 2024 року по 20 травня 2024 року позивач був відсутній на військовій службі з поважних причин.

Ними є висновки військово-лікарської комісії про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів від 14 березня і 20 квітня 2024 року.

Такі висновки обов`язкові до виконання відповідно до приписів пункту 2.1 розділу 1 Положення.

Отже, довідки військово-лікарської комісії від 14 березня і 20 квітня 2024 року зобов`язували відповідача прийняття накази про надання відпусток з наступного дня.

Неприйняття цих наказів не доводить, що ОСОБА_1 втратив право на грошове забезпечення.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що військова частина допустила протиправну бездіяльність стосовно нарахування і виплати грошового забезпечення за періоди з 01 по 20 лютого і з 01 березня по 15 серпня 2024 року.

Захист порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити такі дії.

Військова частина правомірно не нарахувала грошове забезпечення за період з 21 по 29 лютого 2024 року.

Тому позов в цій частині вимог належить задовільнити частково.

Стосовно нарахування і виплати додаткової винагороди.

Так, з 24 лютого 2022 року в країні діє воєнний стан (загальновідомий факт).

Спірні правовідносини врегульовані приписами постанови Уряду України від 28 лютого 2022 року №168 (далі Постанова).

Приписами пункту 1-1 Постанови передбачено, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

ОСОБА_1 не виконував бойові завдання у період з 01 лютого по 15 серпня 2024 року.

Приписами пункту 1-2 Постанови встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Травма і захворювання позивача не пов`язані зі захистом Батьківщини.

У довідках військово-лікарських комісії зазначено, що пов`язані з проходженням військової служби.

ОСОБА_1 повідомив, що травму лівого колінного суглобу отримав під час навчань у військовій частині НОМЕР_5 , а не під час бойових дій.

Тому позивач не набув права на виплату додаткової винагороди за час стаціонарного лікування і відпустки за станом здоров`я.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Загалом позов належить задовільнити частково.

Сторони не понесли судових витрат (а.с.41-42).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 01 по 20 лютого і з 01 березня по 15 серпня 2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за періоди з 01 по 20 лютого і з 01 березня по 15 серпня 2024 року.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Допустити рішення суду до негайного виконання в частині виплати грошового забезпечення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ