Справа № 620/1054/25
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року м.Чернігів Справа № 620/1054/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та просить наступне.

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.01.2025 №93, про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.01.2024 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , перерахованого згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою судді від 28.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

Відповідно до постанови Верховної Ради України ''Про звільнення суддів'' від 08.09.2016 року № 1515-VIII я звільнена з посади судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у зв`язку з виходом у відставку та за наказом в.о. голови Ніжинського міськрайонного суду від 14.09.2016 року №64-ос відрахована зі штату суду.

На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Чернігівській області) - у відповідача, як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі по тексту - ЩДГУ) перебуваю з 20 вересня 2016 року.

Попередній перерахунок ЩДГУ 05 жовтня 2020 року було проведено відповідачем з 19 лютого 2020 року на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 620/2475/20, яке набрало законної сили 24 вересня 2020 року, та на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області № 03/36 -725 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 року, і його визначено у розмірі 56 відсотків, відповідно до норм частини третьої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), що в грошовому вираженні становить 60033,12 (шістдесят тисяч тридцять три грн.12 коп.). В цьому ж розмірі я отримую щомісячне довічне грошове утримання і в даний час.

Зазначені обставини встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/2475/20, яке набрало законної сили 24 вересня 2020 року, визнаються відповідачем, а тому, на підставі ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

З 01 січня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 січня 2023 року та з 01 січня 2024 року відбулися зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Такі зміни відбулися в зв`язку з прийняттям Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік, якими був збільшений розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, але перерахунок раніше призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2021 року, з 1 січня 2022 року, з 1 січня 2023 року та з 1 січня 2024 року відповідачем не проводився.

В даному позові позивачкою оскаржується відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2024 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 у справі № 620/5876/24 позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року, з урахуванням положень абзацу 4 статті 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" - із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028,00 гр.; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області видати ОСОБА_1 довідку за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року, обраховану, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого абзацом 4 статті 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі №620/5876/24 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області видало довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 від 08 січня 2025 року № 80.

15 січня 2025 року, через особистий кабінет пенсіонера на сайті https://portal.pfu.gov.ua/, позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перерахунок з 01.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08 січня 2025 року № 80.

Вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23 січня 2025 року № 93 позивачці відмовлено у перерахунку з 01.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08 січня 2025 року № 80 з підстав, що станом на 01.01.2024 не відбулася зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки базовий оклад судді визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у розмірі 2102 грн.

Не погодившись з цим, позивачка звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом».

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до ст.8 Основного Закону України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами статті 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеої законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону №1402-VIII закріплено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4 Закону №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. За частиною другою цієї правової норми суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, яка згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», базовий посадовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У рішенні від 08.04.2016 № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 Конституційний Суд України вкотре зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

У рішенні від 03.06.2013 № 3-рп/2013 у справі № 1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів.

Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 04.12.2018 № 11-р/2018. На тому, що матеріальне та соціальне забезпечення судді, зокрема суддівська винагорода та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є складовими гарантії незалежності судді і не можуть бути звужені при прийнятті нових законів або внесенні змін в чинні закони, неодноразово наголошував Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях, у тому числі в Рішеннях від 08.06.2016 року № 4- рп/2016, від 18.02.2020 року № 2-р/2020, від 11.03.2020 року № 4-р/2020.

Отже, виплата суддівської винагороди регулюється вищезгаданими ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватись не можуть.

Цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII (далі - Закон № 1401-VIII), що набрали чинності з 30.09.2016.

Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України. Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Тому розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі - Закон № 966).

Згідно ст. 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. Отже, наведеною правовою нормою закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV унормовано, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відтак, Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

При цьому, Законом №966-XIV судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Як зазначено вище, з 01 січня 2021, 2022, 2023 та 2024 років збільшувався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є складовою визначення розміру базового посадового окладу судді і відповідно інших складових суддівської винагороди, а саме:

статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року № 1082-IX визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2270,00грн.;

статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року № 1928-IX визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2481,00грн.;

статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року № 2710-IX визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2684,00грн.;

статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 9 листопада 2023 року № 3460-IX визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня - 3028,00 грн.

Разом з тим, у статті 7 перелічених законів України про Державний бюджет України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00грн., тобто, разом із встановленням на 1 січня 2021-2024 років прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідних розмірах, був введений новий вид прожиткового мінімуму, «для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00грн.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402- VIII.

Оскільки зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди за період 2021, 2022, 2023, 2024 роки, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні. Фактична зміна складової для визначення базового розміру посадового окладу судді порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»

Отже, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402 VIII, які мають пріоритет стосовно положень Закону № 3460-ІХ.Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-рп(ІІ)/2020, до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішнім (lex posterior derogate priori); закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogate generali); закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogate priori speciali). Якщо суд не застосує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Сталою та послідовною є практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права , це постанови:

від 10.11.2021 у справі №400/2031/21;

від 30.11.2021 у справі №360/503/21;

від 02.06.2023 у справі №400/4904/21;

від 24.07.2023 у справі №280/9563/21;

від 25.07.2023 у справі №120/2006/22-а;

від 26.07.2023 у справі №240/2978/22;

від 27.07.2023 у справі №240/3795/22;

від 13.09.2023 у справі №240/44080/21;

від 21.09.2023 у справі №380/25627/21.

Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних відносинах:

- Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів";

- заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), є неправомірним.

- зміна Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.09.2024 року у справі № 580/2522/24 щодо застосування спірних правовідносин вкотре вказав, що розмір суддівської винагороди, визначений статтею 135 Закону № 1402-VIII, і, відповідно розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, може змінитися лише у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлюється Законом України про державний бюджет на відповідний рік. Про ці зміни Пенсійний фонд знає безпосередньо з закону. Відомості про те, де працював суддя, вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці подаються до Пенсійного фонду під час призначення довічного грошового утримання і зберігаються в матеріалах справи. Ці відомості залишаються незмінними. За таких обставин довідка про суддівську винагороду носить виключно інформаційний характер. Суд у зазначеній постанові звернув увагу на юридичну позицію Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 (ч.6 п.16), про «автоматичне» здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру такої винагороди.

Згідно з приписами ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч. 2); висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 5).

Відмовляючи позивачці у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області порушено норми чинного законодавства України на момент їх виникнення. У порушення імперативних приписів ст. 13 Закону № 1402-VIII, перелічених висновків Верховного Суду відповідач також не врахував.

На підставі викладеного суд дійшов переконання, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно відмовило позивачці у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області, а відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23 січня 2025 року за № 93 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08 січня 2025 року за № 80 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відтак слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.01.2024 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , перерахованого згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, 49008) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.01.2025 №93, про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.01.2024 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , перерахованого згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 08.01.2025 за № 80 відповідно до посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028 гривень, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2025 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ