Справа № 280/7214/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/7214/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року в адміністративній справі №280/7214/24 (головуючий суддя першої інстанції Богатинський Б.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 01.08.2024 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 24.03.2023 року №51 про відмову їй у призначенні пенсії за віком.

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 1987 по 1997 роки та період догляду за дітьми до досягнення ними 3 річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії є необґрунтованим, оскільки відсутність у трудовій книжці колгоспника печатки підприємства за кожний рік роботи не спростовує факту наявності у неї страхового стажу у спірний період, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Позивачем надано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , де матір`ю зазначено « ОСОБА_3 », та ОСОБА_4 , де матір`ю також зазначено « ОСОБА_3 », оскільки після « ОСОБА_5 » стоїть крапка, що згідно правил графічного скорочення є скороченням.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.03.2023 № 51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 1987 по 1997 роки та період догляду за дітьми до досягнення ними 3 річного віку.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що заява позивача розглянута ним за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу. Вказує, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, проте коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні відомості про певні періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші уточнюючі документи, що містять відомості про періоди роботи. Щодо періоду догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку, скаржник зазначив, що дані позивача, вказані у свідоцтвах про народження дітей відрізняються від даних у паспорті особи. Також вважає, що зобов`язання суду першої інстанції повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням спірних періодів є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу. Оскаржуване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні їй пенсії за віком, апелянт вважає правомірним.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України (а.с.7-12).

16 березня 2023 року позивач звернулась до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким прийнято рішення від 24.03.2023 року №51 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком за нормами ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу 29 років (а.с.29).

Спірне рішення мотивоване тим, що до страхового стажу позивача не зараховано:

- період з 1987 по 1997 роки (тобто 10 років), оскільки в трудовій книжці позивача інформація про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю не завірені порічно печаткою, а також відсутня довідка про реорганізацію підприємства;

- період догляду за дітьми до досягнення ними 3 річного віку, оскільки у свідоцтвах про народження по-батькові позивача зазначено « ОСОБА_6 »;

- період роботи з 01.01.2022 по 28.02.2023, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, трудова книжка позивача має відповідні записи про спірні періоди роботи та догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку. Суд зазначив, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванні заробітної плати на конкретну посаду, яку позивач займав у той чи інший період його роботі підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає позивачу право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача (як визначений суб`єкт призначення) повторно розглянути заяву позивача, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 1987 по 1997 роки та період догляду за дітьми до досягнення ними 3 річного віку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 8 Закону 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка (ст.62 Закону №1788-XII).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року (далі по тексту - Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1 визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням наведених вище норм законодавства, апеляційний суд вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку відсутності трудової або відсутності в ній записів.

Згідно записів трудової книжки колгоспника серії № НОМЕР_2 від 05.01.1987 року ОСОБА_1 у період з 1986 по 1997 роки працювала на посаді бухгалтера. Вказані записи містять відомості про реорганізацію колгоспа, а також відображено період по догляду за дітьми. Записи містять підписи уповноважених осіб та завірені печатками (а.с.25-27).

За приписами пункту 2.4 Інструкції Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Водночас, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Разом з тим, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів та ведення трудової книжки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17.

Посилання скаржника на те, що у трудовій книжці колгоспника відсутня інформація про встановлений мінімум трудової діяльності в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні), не завірена порічно печаткою, а також відсутня довідка про реорганізацію підприємства, колегія суддів до уваги не приймає з наведених вище мотивів.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядком №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (пункт 4.7 розділу VI, пункт 3.2 розділу ІІІ).

Тобто, право вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб мають органи, які призначають пенсії. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Скаржником доказів на підтвердження звернення до підприємства, в якому працювала позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивача не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо періоду по догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку, апеляційний суд зазначає, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 01.05.1988 та серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доказів протилежного відповідачем не надано, а орфографічні чи стилістичні помилки та неточності не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду, тим більше, що такий період зазначений в трудовій книжці позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.03.2023 року № 51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, як правильно зазначив суд першої інстанції.

Також, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача, як визначений суб`єкт призначення, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 1987 по 1997 роки та періоду догляду за дітьми до досягнення ними 3 річного віку.

З огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року в адміністративній справі №280/7214/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року в адміністративній справі №280/7214/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко