Справа № 949/249/25
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №949/249/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної Поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду та просить скасувати постанову серії ЕНА №3928404 від 24 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24 січня 2025 року о 20 год. 42 хв. поліцейським взводу №2 роти №3 (з обслуговування м.Костопіль) батальйону №2 (з обслуговування Рівненського району) полку УПП в Рівненській області ДПП рядовим поліції Стрибулевичем Андрієм Ігоровичем, відносно ОСОБА_1 прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3928404, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 24 січня 2025 року о 20 год. 25 хв. 5 сек. на автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ-Чоп в н.п. Зелений Гай, 355 км водій, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче ніж за 100 метрів перед пішохідним переходом поза населеним пунктом чим порушив п.14.6 «в» ПДР України. Проте таку постанову представник позивача вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що порушення Правил дорожнього руху позивач не вчиняв, а докази його вини відсутні. Того дня, він дійсно керував зазначеним транспортним засобом марки «Mercedes-Benz GL 350», номерний знак НОМЕР_1 , проте правил дорожнього не порушував. Не розуміє, чому працівники поліції дійшли висновку про вчинення ним зазначеного правопорушення. Також зазначає, що матеріали справи містять розбіжності стосовно дати вчинення правопорушення, а саме, в оскаржуваній постанові вказано, що правопорушення відбулося 24 січня 2025 року о 20 год. 25 хв., тоді як долучені до матеріалів справи відеозаписи та інші матеріали справи свідчать про те, що подія відбувалася 23 грудня 2024 року з 22 год. 07 хв. 42 сек. по 22 год. 08 хв. 41 сек. Належних доказів на підтвердження винуватості саме ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, які б свідчили про вчинення ним порушення правил дорожнього руху в матеріалах справи немає.

До початку розгляду справи від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що 24 січня 2025 року о 20 год. 25 хв. по А/Д М-06 Київ-Чоп 355 км, позивач, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz GL 350» номерний знак НОМЕР_1 , здійснив обгін ближче ніж за 100 м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, чим порушив п. 14.6 в ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 ст.122 КУпАП. Зазначає, що винуватість позивача підтверджується відеозаписом IMG_6292 з відеореєстратора, на якому зафіксовано маневр обгону транспортним засобом «Mercedes-Benz GL 350» номерний знак НОМЕР_1 , вантажного транспортного засобу. Зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 3928404 від 24 січня 2025 року в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також вона складена повноважною особою, що за своєю формою і змістом відповідає нормам закону. Натомість позивачем на підтвердження того, що він керував транспортним засобом без порушень ПДР України не надано суду жодних доказів.

Від представника позивача надійшла заява, у якій просить задоволити позовні вимоги. Додатково вказав, що у поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача посилається на відеозапис, який, як він вважає, підтверджує вину позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Проте вказаний відеозапис є неналежним доказом, оскільки із нього неможливо встановити марку транспортного засобу, який здійснив обгін та його номерний знак, що в свою чергу не дає можливості ідентифікувати транспортний засіб. З цих підстав вважає, що належних доказів на підтвердження винуватості саме ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, які б свідчили про вчинення ним порушення правил дорожнього руху 24 січня 2025 року в матеріалах справи немає. Тому, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги він підтримує та просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте вказав у відзиві про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом з оскаржуваної постанови встановлено, що 24 січня 2025 року о 20 год. 25 хв. 5 сек. на автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ-Чоп в н.п. Зелений Гай, 355 км водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче ніж за 100 метрів перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, чим порушив п.14.6 «в» ПДР України. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за правовідносинами, що виникли між сторонами, є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі по тексту ПДР України).

Згідно з пунктом 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, за порушенням вимог дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід» та вимог п. 14.6 «в» ПДР України.

Як встановлено ч.2 ст. 122 КУпАП України, відповідальність за нею настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 14.6 «в» ПДР України, обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч.1 та 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення представником відповідача було надано до матеріалів справи відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери поліцейського.

При дослідженні долучених відеозаписів, які є додатком до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що на них зафіксовано, як 23 грудня 2024 року, автомобіль світлого кольору, рухається по зустрічній смузі, здійснюючи обгін вантажного транспортного засобу. В цей час, автомобіль працівників поліції здійснив поворот праворуч, проте автомобіль, який здійснював маневр обгону, повернувся у свою смугу руху та зник в потоці автомобілів. При цьому, із вказаного відеозапису ідентифікувати марку, модель чи державний номерний знак вказаного транспортного засобу в момент вчинення вищевказаних дій є неможливим. На іншому відеозаписі зафіксовано, як автомобіль працівників поліції, після того, як здійснив обгін в потоці декількох вантажних транспортних засобів, здійснив зупинку автомобіля, яким керував позивач.

Таким чином, дослідженими відеоматеріалами не підтверджено факт того, що саме позивач, керуючи транспортним засобам, здійснив обгін транспортного засобу перед пішохідним переходом та вчинив порушення п.14.6 «в» ПДР України.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Також представником відповідача долучено фототаблиці, які є додатком до відзиву на позовну заяву, які зроблені із відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля, на яких зображені дорожні знаки 5.38.1 «Пішохідний перехід», а також поява та рух транспортного засобу по зустрічній смузі. Проте такими фототаблицями також не підтверджено, що вказаний автомобіль, який на них зафіксований є саме тим автомобілем, яким керував позивач.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення п.14.6 «в» ПДР України, представником відповідача не надано, і матеріали справи таких доказів не містять.

У свою чергу у матеріалах справах наявні пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23 грудня 2024 року, які були відібрані працівником поліції ОСОБА_4 після зупинки автомобіля позивача. Вказані пояснення були долучені, як додатки до відзиву і у них свідки пояснили, що ОСОБА_5 рухався в напрямку м. Рівне, не перетинаючи суцільну лінію білого кольору (а.с.28 зворот, 29).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що представником відповідача не надано будь-яких належних доказів вчинення позивачем порушення ПДР України, вказаного в оскаржуваній постанові.

Отже, в даному випадку відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку передбаченого ст. 78 КАС України, де чітко передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

А відтак, з огляду на норми ч.2 ст.77 КАС України, неможливо стверджувати про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 ст. 122 КУпАП.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

До відзиву на позовну заяву було також долучено відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції, який здійснювався вже після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач. При його перегляді судом встановлено, що останній категорично заперечував свою причетність до вказаного порушення правил дорожнього руху. Також позивач вказав, що бажає скористатись правовою допомогою, але так, як вже був пізній час, тому за клопотанням позивача розгляд справи було перенесено спочатку на 27 грудня 2024 року (а.с.26 зворот), а згодом на 24 січня 2025 року (а.с.27).

На інших відеозаписах, які переглянуті судом зафіксовано, як 24 січня 2025 року в приміщенні Управлінні патрульної поліції в Рівненській області поліцейським 2 взводу 3 роти 2 батальйону капралом поліції Стрибулевичем Андрієм Ігоровичем у присутності представника позивача, проводився розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатом якого, відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3928404 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень (а.с.8).

Слід також зазначити, що на відеозаписі зафіксовано, як представник позивача Будкевич В.В. при розгляді вказаної справи, заявляв клопотання про долучення до матеріалів справи пояснення свідків, однак працівник поліції в порушення ст.268 КУпАП у задоволенні такого клопотання відмовив, необгрунтовуючи причин такої відмови.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданої відповідачем постанови в якості доказу.

Суд наголошує, що постанова про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання постанови покладається на особу, яка його складає та не допускається внесення будь-яких змін після ознайомлення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, із вказаним документом.

Крім того, слід зазначити, що усі перевірені та досліджені судом докази свідчать про те, що подія, за яку відносно ОСОБА_1 винесено постанову мала місце 23 грудня 2024 року, тоді, як дата вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові серії ЕНА №3928404 вказана 24 січня 2025 року о 20 год. 25 хв., що свідчить про те, що посадова особа, в даному випадку поліцейський Стрибулевич А.І. всупереч п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яка вказує на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників, допустив розбіжності стосовно дати вчинення правопорушення.

З огляду на вказане, суд зазначає, що всупереч вимог ст. 283 КУпАП відповідачем не дотримано норми процесуального права, передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення, що, в свою чергу, свідчить про невмотивованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, повинні тлумачитися на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3928404 від 24 січня 2025 року є протиправною, що зумовлює її скасування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанцій, які наявні у матеріалах справи, позивачем при подачі позовної заяви до Дубровицького районного суду Рівненської області було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. (а.с.11).

З огляду на викладене, оскільки за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної Поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №3928404 від 24 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.)

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27 березня 2025 року о 11-00 год.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.