Справа № 280/9644/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
25 березня 2025 року Справа № 280/9644/24
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області (лист від 23.09.2024 № 08-04/5567) про відмову у видачі позивачу та надіслання до Головного управління Пенсійного фонду України довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 та на 01.01.2024 у відповідності до вимог частини другої статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», обчисливши розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці: з 01.01.2021 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень; з 01.01.2022 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, з 01.01.2023 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні, з 01.01.2024 - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області направити позивачу та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом: на 01.01.2021 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень; на 01.01.2022 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень; на 01.01.2023 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень; на 01.01.2024 - виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус судців» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року, позов задоволено.

Суди дійшли висновку, що Закон про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми, в той час як у Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, відповідні зміни не вносилися.

Цілком погоджуюся з висновком судів, що за приписами статті 130 Конституції України держава має забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. При цьому розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Це також підтвердив Конституційний Суд України у рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020(230/20).

Разом з тим, вважаю, що в контексті спірних правовідносин суди мають враховувати економічно-політичну ситуацію, яка склалася в Україні, застосовуючи при цьому окремі рішення ЄСПЛ.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що Держави-учасниці Конвенції користуються досить широкою свободою розсуду під час регулювання своєї соціальної політики. Відповідно, оскільки регулювання державних видатків і доходів зазвичай передбачає розгляд політичних, економічних і соціальних питань, ЄСПЛ вважає, що органи влади Держави загалом мають кращі можливості для вибору найбільш відповідних засобів досягнення цієї мети, і поважатиме їхнє рішення, якщо воно не позбавлене розумних підстав. Ця свобода стає ще ширшою, коли питання стосуються оцінки пріоритетів щодо розподілу обмежених державних ресурсів («Куфакі та Адеді проти Греції», «Да Сільва Карвалью Ріку проти Португалії», «Хонякіна проти Грузії»).

У справі «Куфакі та Адеді проти Греції» (Koufaki and Adedy v. Greece) про зменшення винагороди, пільг, премій і пенсій державних службовців у зв`язку з економічною і фінансовою кризою, з якою зіткнулася країна, ЄСПЛ дійшов висновку, що вжиття оскаржуваних заходів було виправдане існуванням виняткової кризи, а також пропорційним, оскільки не створювало для заявника ризику життєвих труднощів, несумісних зі статтею 1 Протоколу № 1.

У справі «Савіцкас та інші проти Литви» (Savickas and Others v. Lithuania) ЄСПЛ розглянув ситуацію з виконувачами обов`язки суддів, зарплати яких були тимчасово знижені. Загалом Суд нагадав про всі принципи, сформульовані в його попередній судовій практиці та дійшов до висновку, що порушення статті 1 Протоколу № 1 до неї не було.

Особливої уваги заслуговують висновки ЄСПЛ в наведеній справі, які стосуються пропорційності скорочення.

При розгляді питання про те, чи був дотриманий належний баланс між інтересами заявників та інтересами інших осіб, Суд взяв до уваги той факт, що заходи жорсткої економії були вжиті на тлі фактичної, несподіваної бюджетної кризи в Литві.

Суд визнав вирішальним те, що скорочення заробітної плати в державному секторі не виділяло судову систему. Скорочення заробітної плати суддів є, навпаки, частиною набагато ширшої програми заходів жорсткої економії, які зачіпають заробітну плату в усьому державному секторі.

Суд також нагадав про висновок Конституційного суду Литви про те, що, попри принцип незалежності суддів, було б несправедливо ставитися до суддів як до виключення і звільняти їх від заходів жорсткої економії.

Беручи до уваги висновки Європейського суду з прав людини, в контексті спірних правовідносин, переконана у відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , адже є загальновідомим та неоспорюваним факт глибокої економічно та політичної кризи в Україні, обумовленої введенням в 2022 році воєнного стану в Україні.

Більш того, судді та судді у відставці не відносяться до незахищених чи малозабезпечених верств населення, а тому введення певних обмежувальних заходів при обрахунку суддівської винагороди в період існування глибокої економічно-політичної кризи в Державі, не створило для позивача ризику життєвих труднощів.

Вважаю, що відповідач в спірних правовідносинах правомірно відмовив ОСОБА_1 у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку розміру суддівської винагороди з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено станом на 01.01.2021 2270 грн, станом на 01.01.2022 2481 грн, станом на 01.01.2023 2684,00 грн, станом на 01.01.2024 3028,00 грн.

Суддя О.В. Головко