Справа № 340/2729/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/2729/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №340/2729/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №60 від 12 квітня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та до трудового стажу для призначення пенсії за віком період з 01 липня 2000 року по 31 травня 2001 року в ТОВ «Агропромислове об`єднання «Капітанівське» з призначенням пенсії за віком.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року частково задоволено позовні вимоги, а саме суд:

- визнав протиправним та скасоував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №60 від 12 квітня 2024 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом щодо зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду роботи з 01.07.2000 р. по 31.05.2001 р. в ВАТ «Капітанівський цукровий завод»;

- з задоволенні решти позовних вимог відмовив;

- стягнув на користь позивача понесені нею судові витрати (судовий збір) у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в чатині відмовлених позивних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким зобов?язати відповідача-1 призначити їй пенсію.

В обґрунтування скарги зазначила, що зобов?язанням пенсійного органу зарахувати спірний стаж позивача вирішено питання щодо наявності у неї необхідного страхового стажу роботи 30 років, наслідком чого, з метою належного захисту права позивача, є зобов?язання призначити пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла 60-річного віку (а.с.8).

30.06.2023 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, до якої додала, необхідні документи.

07.07.2023 року рішенням №60 Головного управління ПФУ у м.Києві їй відмовлено у призначенні пенсії за віком. Страховий стаж вирахувано та зазначено, що він складає 29 років 11 місяців 25 днів, що не відповідає умовам ч. 1 ст. 26 Закону №1058.

ОСОБА_1 здійснила доплату до мінімального страхового внеску за вересень 2015 року та 26.07.2023 року знову звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.

Згідно із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №60 від 02.08.2023 року, за наслідками розгляду вищевказаної заяви позивача за принципом екстериторіальності їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що за наслідками розгляду документів, загальний стаж роботи складає 29 років 11 місяців 25 днів, що не відповідає умовам ч. 1 ст. 26 Закону №1058.

У рішенні зазначено, що до загального страхового стажу позивача зараховані всі періоди роботи. Також вказано, що заявницею здійснено доплату до мінімального страхового внеску за вересень 2015 року, але в Реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату внесків для обчислення стажу.

Позивач вказала, що відповідно до довідки ОК-5 доплата до мінімального страхового внеску за вересень 2015 року зарахована та відображена в Реєстрі застрахованих осіб, а тому вона 08.08.2023 року знову подала заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.

Згідно із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №19 від 15.08.2023 року, за наслідками розгляду вищевказаної заяви позивача за принципом екстериторіальності їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що за наслідками розгляду поданих документів, загальний стаж роботи складає 28 років 2 місяці 10 днів, що не відповідає умовам ч. 1 ст. 26 Закону №1058.

У рішенні зазначено, що до загального страхового стажу позивача не зарахований період роботи, зокрема, з 01.07.2001 р. по 20.02.2003 р. в ТОВ «Агропромислове об`єднання «Капітанівське», оскільки відсутні дані про нарахування заробітної плати в реєстрі застрахованих осіб. Інші періоди, які не зараховано до страхового стажу, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №19 від 15.08.2023 року не містило. В рішенні вказано про страховий стаж позивача - 28 років 2 місяці 10 днів.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №19 від 15 серпня 2023 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом щодо зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду з 01.07.2001 р. по 20.02.2003 р. в ТОВ «Агропромислове об`єднання «Капітанівське». Рішення 02.03.2024 року набрало законної сили.

ОСОБА_1 , 05.04.2024 року подала вказане рішення суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області для виконання.

Звернення позивача розглянуте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке рішенням №60 від 12.04.2024 року відмовило їй у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що за наслідками розгляду документів, загальний стаж роботи складає 29 років 01 місяць 10 днів, що не відповідає умовам ч. 1 ст. 26 Закону №1058.

Рішення мотивоване тим, що до загального страхового стажу позивача не зарахований період роботи, зокрема, з 01.07.2000 р. по 31.05.2001 р. (згідно трудової книжки період роботи в ВАТ «Капітанівський цукровий завод»), оскільки відсутні дані про нарахування заробітної плати в реєстрі застрахованих осіб.

Вважаючи рішення відповідача-1 щодо відмови у призначені пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини 1статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 30 року.

У спірних правовідносинах, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`зку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу 30 років, внаслідок незарахування періоду роботи з 01.07.2000 по 31.05.2001, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальообов?язкового державного соціального страхування.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, за змістом зазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Факт ненадходження відрахувань із заробітної плати позивача до Пенсійного фонду України за спірні періоди, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи.

Верховний Суд у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 зробив висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. Крім того, колегія суддів зауважила, що, за загальним правилом, несвоєчасна сплата (несплата) підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи.

Тому, відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про нарахування та сплату страхових внесків із заробітної плати позивача не є підставою для незарахування до страхового стажу періодів його трудової діяльності

Отже, суд першої інстнції правильно встановив обставини справи та зробив висновок щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоду роботи з 01.07.2000 р. по 31.05.2001 р. в ВАТ «Капітанівський цукровий завод».

Щодо обраного судом першої інстнції способу захисту порушеного права позивача, шлхом зобов?язання відповідача-1 повторно розглнути заяву про призначення пенсфї. Колегія суддів зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Судом першої інстанції у спірних правовідносинах не було враховано, що повноваження державних органів не є дискреційними у даному випадку, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Як зазначалось, матеріали справи свідчать, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, позивач досягла віку необхідного для призначення пенсії та, з урахуванням висновків, викладених у рішенні про відмову в призначенні пенсї позивача щодо наявності у неї страхового стажу 29 років 01 місяць 10 днів та, враховуючи зобов?язання зарахувати до її страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 року по 31.05.2001 року в ВАТ «Капітанівський цукровий завод» (11 місяців), вона має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком (більше 30 років).

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, повним та ефективним поновленням порушеного права в цій частині буде зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію.

Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року по справі № 360/3611/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в зобов`язанні ПФУ призначити позивачу пенсію та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Згідно з частиною 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн, що у відповідності до статті 139 Кодексу адмігністративного судочинства України, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних поноважень.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №340/2729/24 - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №340/2729/24 в частині зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії - скасувати та прийняти нове рішення в цій частині.

Викласти третій абзац рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №340/2729/24 в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком період з 01 липня 2000 року по 31 травня 2001 року в ТОВ «Агропромислове об`єднання «Капітанівське» та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком. »

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в адміністративній справі №340/2729/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко