Справа № 352/2413/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 352/2413/24 пров. № А/857/6292/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Дем`яніва І.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Олійник М.Ю.,

час ухвалення рішення 10:26:30,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив: скасувати постанову № 1005 від 29 серпня 2024 року за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн; закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29 серпня 2024 року № 1005 у справі про адміністративне правопорушення його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він, будучи належним чином оповіщеним 13 червня 2024 року про необхідність явки 13 червня 2024 року о 09:00 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак відмовився від отримання повістки, про що було складено акт відмови від отримання повістки, у вказаний час не прибув. Вважає, що відповідач не в повній мірі з`ясував ту обставину, що 13 червня 2024 року він не відмовлявся від отримання повістки, а навпаки повідомляв про те, що не зможе прибути на вказану годину, оскільки зайнятий своєю роботою та просив погодити іншу дату для явки для уточнення військово-облікових даних. Вказує, що його повідомили про необхідність явки в обідню пору 13 червня 2024 року, а згідно з повісткою він мав прибути до РТЦК на 09.00 13 червня 2024 року, що унеможливлює прибуття у вказаний час.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він не з`явився у вказаний у повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 12 червня 2024 року ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про необхідність явки на 09.00 год. 13 червня 2024 року, що підтверджено відповідним актом від 13 червня 2024 року. Доказів того, що позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду не надано, неявка ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 13 червня 2024 року не заперечується і самим позивачем. Досліджені судом докази вказують на те, що при винесенні постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята правомірно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідач не в повній мірі з`ясував обставини справи, оскільки 13 червня 2024 року він не відмовлявся від отримання повістки, а навпаки повідомляв про те, що не зможе прибути на вказану годину, оскільки зайнятий своєю роботою та просив погодити іншу дату для явки для уточнення військово-облікових даних. Вказує, що його повідомили про необхідність явки в обідню пору 13 червня 2024 року, а згідно з повісткою він мав прибути до РТЦК на 09.00 13 червня 2024 року, що унеможливлює прибуття у вказаний час. Звертає увагу на те, що акт від 13 червня 2024 року не відповідає обставинам справи, є недопустимим доказом, оскільки вказана повістка була відпрацьована в РТЦК та СП 10 червня 2024 року, відправлена поштою 11 червня 2024 року та отримана на кафедрі лише 13 червня 2024 року.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що абз. 12 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає виключний перелік поважних причин неприбуття у вказаний у повістці термін до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та обов`язок громадянина повідомити відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки протягом трьох днів про своє неприбуття з відповідним документальним підтвердженням поважної причини. Звертає увагу на те, що неприбуття по повістці через необхідність перебування на роботі згідно абз. 12. ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не є поважною причиною, крім цього, позивач не надав жодного підтвердження факту свого працевлаштування та необхідності перебування 13 червня 2024 року на робочому місці.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликались на доводи, в ній викладені.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з актом відмови від отримання повістки від 13 червня 2024 року, під час здійснення оповіщення громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , причину не озвучив. Текст повістки на розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 червня 2024 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 13 червня 2024 року було доведено до відома громадянина ОСОБА_1 о 09.00 12 червня 2024 року (а.с.50).

Начальником відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 , майором ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 9/2945 від 26 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказано, що 26 серпня 2024 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації. У ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним 13 червня 2024 року про необхідність явки 13 червня 2024 року о 09:00 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак відмовився від отримання повістки, про що було складено Акт відмови від отримання повістки, у вказаний час не прибув, чим вчинив правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.46).

У протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 26 серпня 2024 року № 9/2945, ОСОБА_1 роз`яснено права, повідомлено про розгляд справи о 10 годині 29 серпня 2024 року. ОСОБА_1 підтвердив своїми підписами у протоколі те, що він ознайомлений із змістом протоколу, роз`ясненими правами, датою розгляду справи.

29 серпня 2024 т.в.о. начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняв постанову від № 1005 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

За змістом постанови суть правопорушення полягає у тому, що 26 серпня 2024 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації. У ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним 13 червня 2024 року про необхідність явки 13 червня 2024 року о 09:00 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак відмовився від отримання повістки, про що було складено акт відмови від отримання повістки, у вказаний час не прибув, чим вчинив правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.3).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Із матеріалів справи слідує, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 серпня 2024 року № 1005 у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

За змістом постанови суть правопорушення полягає у тому, що 26 серпня 2024 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації. У ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним 13 червня 2024 року про необхідність явки 13 червня 2024 року о 09:00 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак відмовився від отримання повістки, про що було складено акт відмови від отримання повістки, у вказаний час не прибув, чим вчинив правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.3).

Відповідно до частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що норма частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про: 1) оборону; 2) мобілізаційну підготовку; 3) мобілізацію в особливий період.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до інших норм законодавства, якими встановлено певні обов`язки для військовозобов`язаних.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_2 не зазначено конкретну норму законодавства, яку порушив позивач.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть порушення і нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення від 26 серпня 2024 року та постанова № 1005 від 29 серпня 2024 року складені з порушенням вимог статтей 256 та 283 КУпАП, що є підставою для скасування вказаної постанови.

Стосовно дотримання відповідачем порядку оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає: процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до пунктів 28-30 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

У повістці зазначаються:

прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

місце, день і час явки за викликом;

підпис (кваліфікований електронний підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку, дата підпису;

реєстраційний номер повістки;

роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Повістка формується за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або бланк повістки заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу.

Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис або особисто підписує повістку та скріплює гербовою печаткою.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У матеріалах справи наявна повістка від 10 червня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 , у якій вказано, що останньому належить з`явитись 13 червня 2024 року о 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військово-облікових даних та визначення рівня придатності до проходження військової служби під час мобілізації (а.с.49).

Однак, колегія суддів зауважує, що в порушення вимог п. 29 Порядку № 560 у повістці не зазначено її реєстраційний номер, тому повістка від 10 червня 2024 року про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не відповідає встановленій формі.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним 13 червня 2024 про необхідність явки 13 червня 2024 року о 09:00 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак відмовився від отримання повістки, про що було складено акт відмови від отримання повістки, у вказаний час не прибув.

Згідно з актом відмови від отримання повістки від 13 червня 2024 року, під час здійснення оповіщення громадянин ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , причину не озвучив. Текст повістки на розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 червня 2024 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 13 червня 2024 року було доведено до відома громадянина ОСОБА_1 о 09.00 12 червня 2024 року (а.с.50).

Покликаючись на вищевказаний акт про відмову від отримання повістки, суд першої інстанції констатував дотримання процедури вручення повістки ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував наступного.

Пунктом 40 Порядку № 560 встановлено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Згідно з абзацами 4-6 пункту 47 Порядку № 560 у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Проаналізувавши вищевказані норми в контексті обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що в разі відмови військовозобов`язаного від отримання повістки належним підтвердженням оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 є відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки.

Таким чином, сам по собі акт відмови від отримання повістки без відповідного відеозапису доведення акта відмови від отримання повістки не є належним підтвердженням оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, будь-яких відеозаписів доведення акта відмови від отримання повістки до ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Доказів ведення відеофіксації із застосуванням технічних приладів під час вручення повістки позивачу відповідачем також не надано, посилань на здійснення такої відеофіксації не наведено.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги п. 41 Порядку № 560, колегія суддів вважає недоведеним факт належного оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 13 червня 2024 року о 09:00 год.

Отже, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи зазначення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 у оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_1 будучи належним чином оповіщеним 13 червня 2024 року про необхідність явки 13 червня 2024 року о 09:00 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак відмовився від отримання повістки, про що було складено акт відмови від отримання повістки, у вказаний час не прибув.

Суд першої інстанції залишив вищевказані обставини поза увагою, не з`ясувавши факту належного оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, колегія суддів констатує, що оскільки ОСОБА_1 не був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 13 червня 2024 року, тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорущення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і їх задоволення, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю згідно вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Так, статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1005 від 29 серпня 2024 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Поряд з тим, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 20 від 26 вересня 2024 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605 грн 60 коп.

Також, із матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 8 від 06 січня 2025 року сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 908 грн 40 коп.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 1514 грн судового збору.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2024 року у справі № 352/2413/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1005 від 29 серпня 2024 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1514 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін