Справа № 260/7198/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 рокум. Ужгород№ 260/7198/24

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

2) визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1107 від 12.11.2024 року про призов по мобілізації ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.11.2024 близько десятої години ранку позивача доставили до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою перевірки документів. Позивач надав відповідний військово-обліковий документ із застосунку Резерв+, в якому відображається, що він має належним чином оформлену відстрочку від призову по мобілізації з підстав, передбачених п.1 ч.3 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відстрочка дійсна до 07.02.2025 року. Крім цього, мати позивача інвалід I групи, що також є підставою для відстрочки від призову по мобілізації згідно чинного законодавства України. Всупереч всім вищезазначеним обставинам позивача продовжували незаконно утримувати в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про незаконне позбавлення волі позивача було подано заяву в поліцію, спеціалізовану прокуратуру та ініційовано приїзд представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Закарпатській області. Всі ці заходи не припинили порушення прав ОСОБА_1 і 13.11.2024 року його було доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де його піддавали фізичному, психологічному насильству, катуванню та навіть приковували кайданками до батареї. Такі дії співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 є незаконними, протиправними та такими, що грубо порушують основоположні права та свободи людини. З таких підстав, вважає, що відповідач діяв протиправно, всупереч діючому законодавству, а тому просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26 грудня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 подав відзив на позов, в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що 07.11.2024 року представниками Національної поліції та Служби безпеки України було виявлено та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина ОСОБА_1 . На момент перебування у ІНФОРМАЦІЯ_5 військовозобов`язаний ОСОБА_1 належним чином оформлену відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не мав. Зазначений громадянин до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5 не звертався. Крім того, військовозобов`язані мають право реалізувати право на відстрочку до моменту отримання статусу військовослужбовця. Під час перебування у ІНФОРМАЦІЯ_5 військовозобов`язаний ОСОБА_1 з скаргами (заявами) до посадових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки не звертався, документів щодо наявності підстав на відстрочку від призову по мобілізації не надавав (у порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року). Тому позивач, будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 № 1107 призваний на військову службу за мобілізацією у складі команди № НОМЕР_3 . При цьому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.11.2024 № 1114 скасовано наказ про призов на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 . А тому, предмет оскарження є відсутнім. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позову.

09 січня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого вказує, що твердження відповідача про те, що на момент перебування в ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач не надав належним чином оформлену відстрочку та не звертався із заявою про її надання не відповідають дійсності, та спростовуються такими доказами: 07.11.2024 року ОСОБА_2 привезла та передала позивачу у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 документи, що підтверджували право на відстрочку позивача; копією військо-облікового документу з програми «Резерв +» сформованого станом на 11.11.2024 року; копією листа, надісланого засобами електронного зв`язку ОСОБА_3 на офіційну адресу відповідача із вкладенням зазначених документів, станом на 12.11.2024 року. Щодо відсутності предмету оскарження, представник вказує, що законодавство України не надає відповідачу право скасовувати попередні накази про мобілізацію, зокрема скасовувати призов військовозобов`язаних, отже такі дії суперечать приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому наказ стосується іншої особи, а не позивача. Також відповідачем не підтверджено жодним доказом, що станом на 13.11.2024 року позивач був направлений до військової частини ЗСУ та не був прийнятий до її складу.

Ухвалою суду від 15 січня 2025 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, тому суд розглядає справу згідно наступних позовних вимог:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

2) визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1107 від 12.11.2024 року про призов по мобілізації ОСОБА_1 ;

3) визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по основній діяльності) від 13.11.2024 року №1114 «Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації».

30 січня 2025 року представником відповідача подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Позивач 11.11.2024 року о 23 годині 56 хвилин оформив через «Резерв +» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у неробочий час. Як зазначалось у відзиві на позовну заяву, під час перебування у ІНФОРМАЦІЯ_5 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з скаргами (заявами) до посадових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки не звертався, документів щодо наявності підстав на відстрочку від призову по мобілізації не надавав (у порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року). Інформація про наявність у позивача оформленої за допомогою застосунку «Резерв+» відстрочки у посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 з`явилась після видачі наказу начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 № 1107. Після перевірки підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2024 № 1107 було скасовано наказом від 13.11.2024 № 1114.

11 лютого 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої крім вказаного зазначає, що відповідач самостійно не перевірив наявність підстав для відстрочки, не відреагував на заяви позивача про наявність документів про інвалідність його матері, її потребу у постійному сторонньому догляді, не прийняв заяви позивача з підтверджуючими документами щодо вказаних обставин, тобто не виконав покладених на нього законодавством обов`язків щодо належного обліку військовозобов`язаних в частині даних, що стосуються з`ясування обставин права на відстрочку. Доводи відповідача про відсутність предмету оскарження є помилковими з огляду на відсутність наданої йому законом компетенції для видачі наказу про скасування призову на військову службу під час загальної мобілізації. Отже, за відсутності повноважень відповідача на видачу наказу про скасування призову позивача, наказ №114 від 13.11.2024 є нікчемним. Крім того, твердження відповідача про призов позивача на військову службу під час мобілізації за наказом від 12.11.2024, виконання цього наказу через не прийняття позивача військовою частиною та подальше скасування призову позивача за наказом від 14.11.2024 є неправдивими твердженнями та спростовується, окрім раніше поданих доказів, тим, що відповідач не видавав військовий квиток позивачу 12.11.2024 року, а повинен був це зробити за правилами військового обліку та призову на військову службу.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 07 листопада 2024 року позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 07.11.2024 та довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.11.2024 № 267/2188 ОСОБА_1 визнаний придатним до проходження військової служби.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1107 від 12.11.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» ОСОБА_1 призвано з 12.11.2024 та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди № НОМЕР_3 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1114 від 13.11.2024 «Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» у зв`язку з поверненням військовозобов`язаних під час загальної мобілізації з військових частин відповідно до причин, визначених у поіменному списку військовозобов`язаних, які були призвані і відправлені в складі команди наказано військовозобов`язаним, які були відправлені з 05.11.2024 по 08.11.2024, 06.11.2024, 10.11.2024 та 12.11.2024 в складі команди №4152, №4594, 2142, Т0950, НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та не прийняті військовими частинами, призов на військову службу під час загальної мобілізації скасовано.

Вважаючи дії відповідача щодо призову позивача на військову службу під час загальної мобілізації, а також наказів №1107 від 12.11.2024 та №1114 від 13.11.2024 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Так, зокрема, відповідно до частин п`ятої статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає:

механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;

організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;

процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 (далі Порядок № 560) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи 07.11.2024 року позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 07.11.2024 та довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.11.2024 № 267/2188 ОСОБА_1 визнаний придатним до проходження військової служби.

З огляду на вищезазначене, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1107 від 12.11.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» ОСОБА_1 призвано з 12.11.2024 та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди № НОМЕР_3 .

Водночас, як встановлено судом, ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин здобував освіту у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет», ступень/ рівень освіти бакалавр за денною формою навчання, що підтверджується Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 514416 від 11.11.2024 року.

Крім того, відповідно до роздруківки з мобільного застосунку «Резерв+» Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , станом на 11.11.2024 мав оформлену відстрочку до 07.02.2025 за пунктом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі -призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначає Закон України 16.03.2017 № 1951-VIII (далі - Закон № 1951-VIII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

З положень ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» випливає, що одним з основних завдань Реєстру є ведення військового обліку громадян України.

Статтею 16 вказаного Закону, внесено зміни в Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: частину першу статті 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Відомості Верховної Ради України, 2006 p., № 38, ст. 324; 2015 p., № 22, ст. 151) викладено в такій редакції: « 1. Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних передбачає облік відомостей (біографічні дані, стан здоров`я, результати співбесід тощо) щодо призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку покладається на районні (міські) військові комісаріати».

Отже, безпосередньо внесення до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних інформації щодо призовників і військовозобов`язаних про персонально-якісного обліку покладається на районні (міські) військові комісаріати.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до п. 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з пп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідач міг встановити наявність у позивача оформленої відстрочки з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені обставини належним чином не перевірені та не з`ясовані, та як наслідок винесено оскаржуваний наказ №1107 від 12.11.2024 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

В контексті наведеного, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ визначено підстави та осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Частиною 7 статті 23 Закону № 3543-ХІІ установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 1 ч.3ст.23 Закону №3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури;

У цій справі позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що під час мобілізації він мав оформлену відстрочку відповідно до п.1 ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно не підлягав призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Суд зазначає, що відповідно до п.8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі Положення № 154) завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до абз.9 пункту 11 Положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних;

З наведеного слід дійти висновку, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому, відповідач мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією.

На переконання суду, посадовими особами відповідача не здійснено належного виконання своїх обов`язків, що призвело до винесення наказу про призов особи, яка мала оформлену відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідачем, в свою чергу, не доведено суду правомірності своїх дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.

З огляду на вказане вище, враховуючи положення чинного законодавства України, очевидною є протиправність дій суб`єкта владних повноважень щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1107 від 12.11.2024 року про призов по мобілізації ОСОБА_1 суд вказує, що на момент розгляду справи такий наказ скасований відповідачем самостійно 13.11.2024 наказом №1114.

На переконання позивача у відповідача були відсутні повноваження щодо винесення спірного наказу «Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» від 13.11.2024 року №1114 з огляду на пункт 3 частини 1 статті 77 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Оцінюючи такі доводи позивача, суд вказує наступне.

Згідно статті 77 Закону України «Про адміністративну процедуру» №2073-IX від 17.02.2022 прийнятий адміністративним органом адміністративний акт є нікчемним, якщо він містить очевидні значні недоліки, зокрема: 1) в адміністративному акті, прийнятому в письмовій формі, відсутні відомості про адміністративний орган, який його прийняв; 2) відповідно до законодавства адміністративний акт може бути прийнятий лише у стандартизованій формі, але цю вимогу не дотримано; 3) адміністративний акт прийнято адміністративним органом, який не має на це відповідних повноважень; 4) виконання адміністративного акта вимагає вчинення злочину; 5) виконання адміністративного акта є об`єктивно неможливим. Нікчемний адміністративний акт не набирає чинності.

Адміністративний орган у будь-який час може своїм рішенням визнати нікчемність прийнятого ним адміністративного акта. Особа, яка має на це законний інтерес, може вимагати визнання адміністративного акта нікчемним від адміністративного органу, що його прийняв, чи звернутися з відповідним позовом до суду.

Відповідно до статті 22 Закону № 3543-ХІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Як вже зазначалося, відповідно до п.8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

У силу пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, здійснювати відповідно до своїх повноважень контроль за виконанням підприємствами вимог законодавства з питань оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації, військового обов`язку та військової служби та видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Аналіз вказаних положень вказує, що призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки на підставі статті 22 Закону № 3543-ХІ та Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154.

Суд звертає увагу позивача, що саме до повноважень відповідача належить організація процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. При цьому процедура призову є широким поняттям та може включати в себе в тому числі і скасування наказу про призов у випадку встановлення порушень при проведенні процедури призову під час мобілізації громадян.

З урахуванням зазначеного, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що скасування наказу про призов на військову службу по мобілізації відповідач здійснив за відсутності повноважень на видачу такого наказу.

Більше того, на переконання суду, відповідачем видано наказ від 13.11.2024 року №1114 «Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» задля збереження становища позивача та запобіганню подальшого порушення його прав та інтересів.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому вичерпуються їх реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).

В даному випадку відповідачем скасовано наказ про призов №1107 від 12.11.2024 ОСОБА_1 , який є актом індивідуальної дії разового застосування, ще до направлення позивача для проходження військової служби під час мобілізації, тобто до його фактичного виконання, а тому суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 вжито заходи щодо відновлення порушених прав та інтересів позивача та збережено його становище як військовозобов`язаного.

При цьому у випадку не скасування наказу про призов відповідачем та реалізації такого, визнання процедури призову протиправною не спричинило б відновлення попереднього становища позивача, призваного на військову службу. Отже, скасування акту індивідуальної дії про призов на військову службу після його реалізації та вичерпання своєї дії порушило б стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

З огляду на наведене, суд приходить висновку, що відповідач при винесенні наказу від 13.11.2024 року №1114 «Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» діяв правомірно, у межах своїх повноважень та з метою самостійного усунення порушення, допущеного ним при проведенні процедури призову позивача на військову службу під час мобілізації.

Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1107 від 12.11.2024 року про призов по мобілізації ОСОБА_1 , з огляду на те, що вказаний наказ скасований відповідачем самостійно з метою відновлення порушених прав позивача ще до подання позову до суду.

Враховуючи наведені мотиви, підстави для скасування оскаржуваних наказів відповідача відсутні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, тому позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович