Справа № 240/13322/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13322/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

25 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області № 6 від 18.12.2020.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області підготувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2019 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором №0229/12/2017/0023 від 22.12.2017, на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, в сумі 9554,10 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 17.11.2020 ОСОБА_1 до контролюючого органу було подано декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2019 рік з метою отримання податкової знижки на частину суми процентів, сплачених платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, відповідно до ст. 166, а саме п.п.166.3.1, п. 166.3, п.175.1 ст. 175 Податкового кодексу України.

До декларації були долучені копії наступних документів, а саме:

- кредитний договір №0229/12/2017/0023 від 22.12.2017 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит, у сумі 290 000 грн. 00 коп. на придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Термін кредитування з 22.12.2017 по 21.12.2037;

- договір іпотеки №0229/12/2017/0023/2 від 22.12.2017 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до якого зазначений договір забезпечує усі вимоги іпотекодержателя (ПАТ АБ «Укргазбанк»), які випливають з кредитного договору№0229/12/2017/0023 від 22.12.2017;

- договір купівлі-продажу квартири від 22.12.2017 серії НМХ № 824096, відповідно до якого ОСОБА_1 куплено трикімнатну квартири АДРЕСА_1 ;

- квитанції про сплату тіла та відсотків по зазначеному кредиту за 2019 рік № 38077707 від 09.01.2019, №38714533 від 04.02.2019, № 39396199 від 01.03.2019, № 40173487 від 01.04.2029, № 40951621 від 03.05.2019, №41732259 від 04.06.2019, № 42455441 від 02.07.2019, № 43290371 від 02.08.2019, № 44179812 від 06.09.2019, №44878696 від 02.10.2019, № 45659386 від 01.11.2019, №46444421 від 04.12.2019;

- довідку з ПАТ АБ «Укргазбанк» про сплачені окремо за 2019 рік відсотки по кредиту;

- довідку з місця роботи, а саме ГУНП в Житомирській області, про отримані ОСОБА_1 доходи за 2019 рік №; 1347/29 101-2020 від 03.11.2020 відповідно до якої загальна сума доходу за 2019 рік отримана за місцем роботи становить 177 469, 24 грн.;

- паспорту серії НОМЕР_1 на 13 сторінці якого міститься відмітка про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 від 31.01.2011;

- картки фізичної особи - платника податків ДПІ у м. Житомирі з одержаним мною ідентифікаційним номером від 31.08.2007;

- довідку за реквізитами АТ КБ «Приват Банк» із зазначенням особистого IBAN рахунку для перерахунку податкової знижки;

- довідку з ОСББ «Залізничник» № 345 від 01.10.2020 про те, що особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованих громадян у квартирі не має;

- довідку з ОСББ «Залізничник» № 21 від 13.10.2020 про те, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проживає разом нею мною у квартирі АДРЕСА_1 .

Контролюючим органом було проведено камеральну перевірку правильності визначення суми податкової знижки, і відповідно до акту перевірки №2401/06-30-04-15/ НОМЕР_2 від 18.12.2020, та зазначено про порушення вимог ст.166 розділу ІІ Податкового Кодексу України, а саме: відсутня відмітка в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням житла.

За наслідками перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №6 від 18.12.2020 на суму 9554,10 грн., яким встановлено що позивач завищив суму податкової знижки на 9554,10 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до п.п.14.1.87 п. 14.1 ст. 14 ПК України іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п`ять повних календарних років для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

У силу п.п.14.1.170 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

У відповідності до п.п.166.1.1 п. 166.1 ст. 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги) (п.п.166.2.1 п. 166.1 ст. 166 ПК України).

Згідно з п.п. 166.3.1 п. 166.3 ст. 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати, в т.ч.: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Судом встановлено, що позивачем разом з податковою декларацією було подано до контролюючого органу довідку з ОСББ «Залізничник» № 345 від 01.10.2020 про те, що особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованих громадян у квартирі не має, довідку з ОСББ «Залізничник» № 21 від 13.10.2020 про те, що син позивачки проживає разом нею мною у квартирі АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують використання квартири АДРЕСА_1 , як основного місця проживання.

Суд вірно вказав, що відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки законодавство пов`язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі № 810/366/15 та від 27.10.2020 у справі 808/3657/14.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний ви6ip місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, вільний вибір місця проживання громадян України на території України не пов`язаний з обов`язковою умовою реєстрації в цьому місці проживання, тому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири як підставу для позбавлення його права на податкову знижку.

Натомість, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами обрання ним житла за адресою: АДРЕСА_1 , як основного місця проживання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на податкову знижку за наслідками 2019 року з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором протягом 2019 року, які були включені ним до податкової знижки для повернення податку на доходи фізичних осіб згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік.

Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов`язання відповідача підготувати та подати до висновок про повернення позивачу надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2019 рік, суд вірно зазначив, що подана позивачем податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету, є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов`язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.

Отже, позовна вимога стосовно зобов`язання відповідача подати висновок до Головного управління ДПС в Житомирській області про повернення суми надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб за 2019 рік зі врахуванням податкової знижки з частини суми відсотків за користування житловим іпотечним кредитом на підставі даних поданої декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік у розмірі 9554,10 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області № 6 від 18.12.2020 та зобов`язання відповідача підготувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у місті Житомирі Житомирської області висновок про повернення надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2019 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором №0229/12/2017/0023 від 22.12.2017, на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, в сумі 9554,10 грн.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.