Справа № 160/34253/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача - 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача - 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
27 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою відповідача - 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача - 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, зарахувати ОСОБА_1 , до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи в радгоспі ім. Мічуріна Криворізького району Дніпропетровської області з 01.06.1995 по 18.04.1997 р., в ПВФ «Агроцентр» з 02.04.2002 по 04.09.2002 р., та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17.03.2003 по 11.09.2003 р., в Апостолівському районному центрі зайнятості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
08.01.2025 року на адресу суду від відповідача - 1 надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач - 1 вказав, що на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі Постанова № 794), від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (п. 3 Постанови № 794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 року є обов`язковим. Враховуючи вищезазначене, при підтвердження страхового стажу, зокрема у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, потрібно звіряти такі дані з відомостями персоніфікованого обліку. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 01.06.1995 по 18.04.1997, оскільки різниця між датою прийняття та датою наказу про прийняття на роботу складає більш 1 місяця (01.06.1995 15.08.1995). Зарахувати період роботи згідно архівної довідки від 02.10.2024 № 727 не можливо, оскільки в наказі про прийняття на роботу зазначене по батькові « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним. Період роботи з січня 1996 по березень 1997 можливо зарахувати після надходження акту перевірки архівної довідки про заробітну плату від 02.10.2024 № 731; період роботи з 02.04.2002 по 04.09.2002 в зв`язку з відсутністю даних в системі персоніфікованого обліку; період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17.03.2003 по 11.09.2003, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Враховуючи зазначене, за наданими документами та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення складав 22 роки 03 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року продовжено процесуальний строк розгляду справи на тридцять днів.
Згідно довідки про доставку електронного листа, відповідачем - 2 ухвалу про відкриття провадження у справі отримано 07.01.2025 року.
Станом на 26.03.2025 року відзив на позов від відповідача - 1 не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 19.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 - IV від 09.07.2003 року.
Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 (далі - Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №03 від 25.11.2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

В рішенні, зокрема, зазначено, що до загального страхового стажу згідно трудової книжки від 22.07.1981 НОМЕР_1 не зараховано:

- період роботи з 01.06.1995 по 18.04.1997, оскільки різниця між датою прийняття та датою наказу про прийняття на роботу складає більш 1 місяця (01.06.1995 - 15.08.1995). Також, зарахувати період роботи згідно архівної довідки від 02.10.2024 № 727 не можливо, оскільки в наказі про прийняття на роботу зазначене по батькові « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним. Зарахувати період роботи з січня 1996 по березень 1997 можливо після надходження акту перевірки архівної довідки про заробітну плату від 02.10.2024 № 731;

- період роботи з 02.04.2002 по 04.09.2002 в зв`язку з відсутністю даних в системі персоніфікованого обліку, оскільки періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, зокрема, трудової книжки.

Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401, постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі - постанова № 794) та постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджується протягом 1998-2000 років.

Починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови № 794).

- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17.03.2003 по 11.09.2003 оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. З вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 22.07.1981 року, позивач у період з 01.06.1995 по 18.04.1997 працювала в радгоспі ім. Мічуріна Криворізького району Дніпропетровської області, а саме:

- запис № 11 01.06.1995 р., радгосп ім. Мічуріна, прийнята посудомийкою МТФ № 3 на період декретної відпустки (наказ № 54-к від 15.08.1995 р.);

- запис № 12 01.03.1996 р., переведена в члени КСП ім. Мічуріна як посудомийка МТФ № 3, протокол від 29.02.1996;

- запис № 13 19.04.1997 р., переведена телятницею МТФ № 4, наказ № 33 від 24.04.1997 р.;

- запис № 14 09.06.2000 р., звільнена з КСП за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), наказ № 28 від 09.06.2000 р.

Крім цього, стаж роботи позивачки в радгоспі ім. Мічуріна підтверджується архівною довідкою № 731 від 02.10.2024 р., виданою Комунальною установою «Трудовий архів Лозуватської сільської ради». В довідці зазначено, що в розрахункових відомостях із заробітної плати працівників радгоспу є дані про заробітну плату ОСОБА_1 , підстава: ф-61, розрахункові відомості по заробітній платі за 1995 2000 роки.

Також в архівній довідці № 727 від 02.10.2024 р., яка видана Комунальною установою «Трудовий архів Лозуватської сільської ради», зазначено, що в наказах з особового складу радгоспу ім. Мічуріна Криворізького району Дніпропетровської області значиться: Наказ № 54-к від 15.08.1995 року: Прийняти ОСОБА_1 на роботу посудомийкою на МТФ № 3 на період декретної відпустки тов. ОСОБА_3 з 01.06.1995 року. Наказ № 33 від 24.04.1997 року: Посудомийку МТФ № 4 ОСОБА_1 перевести телятницею з 19.04.1997 року. Наказ № 28 від 09.06.2000 року: Звільнити ОСОБА_1 , телятницю МТФ № 3, з 07.06.2000 року за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Суд зазначає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Разом з тим, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів та ведення трудової книжки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

На переконання суду, в даному випадку записи трудової книжки читабельні та зрозумілі, між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади; записи засвідчені печатками.

Стосовно аргументів відповідача про незарахування періоду роботи згідно архівної довідки від 02.10.2024 № 727, оскільки в наказі про прийняття на роботу зазначене по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним, суд зазначає, що така невідповідність не може позбавляти права ОСОБА_1 на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.

На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а тому невірне зазначення імені та по батькові в трудовій книжці не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком.

При цьому, суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці, відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку страхового стажу.

Крім того, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач - 1 протиправно не зарахував до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи в радгоспі ім. Мічуріна Криворізького району Дніпропетровської області з 01.06.1995 по 18.04.1997.

Стосовно аргументів відповідача 1 про незарахування періоду роботи з 02.04.2002 по 04.09.2002 в зв`язку з відсутністю даних в системі персоніфікованого обліку, суд зазначає наступне.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», якою доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого облік.

Згідно пункту 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою №794 (далі - Положення №794) персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).

Пунктом 2 Положення №794 визначено, що основними завданнями персоніфікованого обліку є:

- створення єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб;

- створення інформаційних передумов для визначення розміру виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.

Згідно пункту 3 Положення №794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Пунктом 5 Положення №794 передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Згідно пункту 6 Положення №794 уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» (2657-12) має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості;

Згідно пункту 10 Положення №794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Отже пенсійні органи ведуть персоніфікований облік сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі даних про фізичну особу, які надають роботодавці, та у подальшому використовує їх у при обрахунку страхового стажу.

Також відповідно до пункту 3 Положення №794 починаючи з 1 липня 2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 за даними системи персоніфікованого обліку.

Натомість трудова книжка відповідно до пункту 1 Порядку №637 є основним документом, що підтверджує стаж особи до 01.07.2000.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.07.1981 року, позивачка з 02.04.2002 року по 04.09.2002 року працювала робітницею на низькокваліфікованих ручних роботах у сільському господарстві в ПВФ «Агроцентр».

Відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 02.04.2002 по 04.09.2002 на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.07.1981 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за вказаний період.

Отже, ПВФ «Агроцентр» не виконало вимоги Постанови №794 та не надавало відомостей для персоніфікованого обліку щодо заробітної плати позивача з 02.04.2002 по 04.09.2002.

Таким чином, відсутність відомостей щодо позивача у системі персоніфікованого обліку за спірні періоди з 02.04.2002 по 04.09.2002 року зумовлена бездіяльністю роботодавців, внаслідок чого, позивач позбавлена права на зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.

Зважаючи на те, що обов`язок щодо надання відомостей до системи персоніфікованого обліку покладений на роботодавців, позивач не повинна відповідати за неналежне виконання ними свого обов`язку, а отже ненадання відомостей до системи персоніфікованого обліку у спірні періоди не може бути підставою для їх неврахування при призначенні позивачу пенсії за віком.

У справах №490/12392/16-а, №638/5795/17, №683/1814/16-а Верховним Судом зроблено аналогічний висновок про те, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, тому така несплата не є підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи, за які не сплачені страхові внески, до страхового стажу.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно незараховано до страхового стажу позивача період роботи в ПВФ «Агроцентр» з 02.04.2002 по 04.09.2002.

Стосовно аргументів відповідача 1 про незарахування до загального страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17.03.2003 по 11.09.2003 оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 встановлено, що позивач з 17.03.2003 року по 11.09.2003 року перебувала на обліку в Апостолівському районному центрі зайнятості та отримувала матеріальну допомогу по безробіттю.

З довідки Апостолівського управління Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 22/09-12/867 від 16.04.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , перебувала на обліку в Апостолівському районному центрі зайнятості як безробітна. Виплату допомоги по безробіттю:

- розпочато з 13.09.2002 року згідно з наказом № НТ0020913 від 13.09.2002 року;

- припинено з 06.02.2003 року згідно з наказом № НТ0030317 від 17.03.2003 року;

- розпочато матеріальну допомогу по безробіттю 17.03.2003 року згідно з наказом № НТ0030317 від 17.03.2003 року;

- припинено матеріальну допомогу по безробіттю 13.09.2003 року згідно з наказом № НТ030915 від 15.09.2003 року.

Відповідно до наказу Дніпропетровського обласного центру зайнятості «Про утворення філій Дніпропетровського обласного центру зайнятості» № 319 від 23.12.2022 року Апостолівський районний центр зайнятості реорганізовано в Апостолівське управління Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості.

Відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Приписами пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Так, пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.

Зі змісту наведених норм, зокрема пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги), слідує, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому, неврахування до страхового стажу позивача періоду з 17.03.2003 року по 11.09.2003 року, є протиправним.

Стосовно підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р.за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 19.11.2024 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку, а відтак, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок зарахувати спірний період роботи позивача до загального трудового (страхового) стажу на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи викладене та задоволення адміністративного позову в основній частині вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись статями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача - 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача - 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №03 від 25.11.2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України 1058 - IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи в радгоспі ім. Мічуріна Криворізького району Дніпропетровської області з 01.06.1995 по 18.04.1997 р., в ПВФ «Агроцентр» з 02.04.2002 по 04.09.2002 р., та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17.03.2003 по 11.09.2003 р., в Апостолівському районному центрі зайнятості.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник