Справа № 205/10640/24
Суддя: Остапенко Н. Г.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/205/10/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Вороніної М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що 03.08.2024 року на позивача складено протокол № 458/м про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Згідно з протоколом 03.08.2024 року о 08 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_1 співробітниками поліції доставлений ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням діючих правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме позивач не з`явився на військово-лікарську комісію, метою якої є визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації. Позивача повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбудеться о 14 год. 00 хв. 05.08.2024 року. Позивач не був присутній під час розгляду справи, постанову не отримав.

Позивач вважає постанову незаконною, оскільки в протоколі:

- не зазначено доказів на підтвердження виклику та неявки ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію,

- не зазначено дату та час вчинення адміністративного правопорушення, у який строк позивач зобов`язаний був прибути для проходження ВЛК,

- у графі «свідки правопорушення» відсутнє зазначення свідків та їх адрес,

- повідомлено про дату розгляду справи 05.08.2024 року лише 03.08.2024 року, тобто з порушенням строку (не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи).

Оскільки при складенні постанови відповідачем допущено суттєві порушення, позивач просить скасувати постанову від 05.08.2024 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2024 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, а також витребувано докази.

30.10.2024 року витребувані докази надійшли до суду.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від представника позивача Сірика А.С. надійшла заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити.

Від представника відповідача Ніколенка О.В. надійшла заява, у якій просив розгляд справи провести без його участі, проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

У ході судового розгляду встановлено, що 03.08.2024 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Протокол містить підпис позивача щодо ознайомлення його з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення 03.08.2024 року.

Постановою № 458/М від 05.08.2024 року за справою про адміністративне правопорушення, яка була винесена начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не пройшов у встановлений період військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації, що є порушенням Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» (глава 3 розділ ІІ п. 3.2), та ч. 2 ст. 36 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 військовозобов`язані за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, притягуються до адміністративної відповідальності згідно з КУпАП. З 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, тобто продовжує діяти особливий період. Постановою накладено на військовозобов`язаного ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, тобто за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із ч. 7 ст. 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 3 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, у тому числі повторне, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 3 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. Формулювання суті правопорушення повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті з конкретизацією суті порушення відповідно до конкретної норми відповідного нормативного акту, який регулює правила військового обліку.

Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не проходив у встановлений період військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації, що є порушенням Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» (глава 3 розділ ІІ п. 3.2) та ч. 2 ст. 36 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022.

Згідно з главою 3 розділу ІІ п. 3.2 Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» (у редакції станом на дату винесення постанови) повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Разом з тим ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

З наведеної норми вбачається обов`язок громадян з`являтися до ТЦК та СП за викликом, зокрема для направлення на медичний огляд, який призначається згідно з рішенням, зокрема, відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З копії справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , наданої відповідачем, вбачається, що направлення на військово-лікарську комісію було видано позивачу 03.08.2024 року, тобто в день складення протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за не проходження ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби. Водночас матеріали справи не містять доказів виклику ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та направлення його для проходження ВЛК до дати складення протоколу. Оскаржувана постанова також не містить посилання на відповідні докази, а також у ній не зазначено в який конкретний строк позивач був зобов`язаний пройти ВЛК, коли він був направлений на її проходження.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що визначають діяння (дію чи бездіяльність) як адміністративне правопорушення (проступок). Елементами складу адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона; суб`єктивна сторона; суб`єкт.

Зокрема, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону правопорушення. Це такі ознаки як саме протиправне діяння - дія чи бездіяльність, шкідливі наслідки діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, що наступили; час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння.

Разом з тим, доказів того, що відповідачу були направлені виклики до ТЦК та СП з метою проходження військово-лікарської комісії, а також доказів прийняття рішення про проходження ОСОБА_1 медичного огляду чи виписаного направлення на військово-лікарську комісію до складення протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до cт. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Надані на ухвалу суду копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містять будь-якого належного доказу щодо підтвердження факту порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 210 КУпАП, що свідчить про недоведеність відповідачем правомірності прийнятої постанови.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, заперечень та будь-яких достовірних доказів на їх підтвердження, в разі їх наявності, суду не надав, суд дійшов висновку про невиконання обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на відповідача ст. 77 КАС України, враховуючи, що позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З огляду на викладене, враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, а тому наявні підстави для скасування зазначеної постанови і закриття провадження по справі.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови, а також, з урахуванням ч. 2 ст. 9 та п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, для ефективного захисту прав позивача суд виходить за межі позовних вимог та вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., та просив стягнути його з відповідача. Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 77, 78, 90, 229, 242-246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 126, 245, 251-252, 280 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову № 458/м, винесену 05.08.2024 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко