Справа № 280/4013/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/4013/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

за участю секретаря судового засідання: Темченко Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Державної установи «Приморська виправна колонія (№145)» та Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. (суддя Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №280/4013/19 за позовом Державної установи «Приморська виправна колонія (№145)» до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки), рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Державна установа «Бердянська виправна колонія (№77)» 17 серпня 2019 р. засобами поштового зв`язку направила до суду позовну заяву, в якій просила визнати протиправними та скасувати наступні рішення, які були прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області:

1) податкове повідомлення - рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п;

2) податкове повідомлення - рішення від 08.05.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 878,57грн. з податків та зборів, у т.ч. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п, пені;

3) податкове повідомлення рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції;

4) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 216830,00 грн.;

5) рішення № від 08.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 108415,00 грн.;

6) рішення № від 08.05.2019 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, в сумі 136,00 грн.;

7) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 99344,96 грн.;

8) рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувалось на помилковість висновків акту документальної планової перевірки про заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із доходу у вигляді оплати праці засуджених, оскільки засуджені не є найманими працівниками, тому загальнообов`язкове державне соціальне страхування на них не розповсюджується; невнесення даних про засуджених у звіти за формою 1-ДФ відбулось внаслідок відсутності у них паспортів та ідентифікаційних кодів; несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб не підтверджено належними доказами, тому штраф у розмірі 10% є безпідставним; заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 99344,96 грн. не було допущено, оскільки його нараховано контролюючим органом на матеріальну допомогу та індексацію грошового забезпечення військовослужбовців, що не передбачено законодавством; з цих підстав є протиправним і нарахування штрафу у розмірі 50%; ненадання до перевірки документів щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 обумовлено закінченням 1095 денного строку їх зберігання.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ДПС у Запорізькій області.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 р. здійснено процесуальне правонаступництво позивача Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» () - Державною установою «Приморська виправна колонія (№145)» ().

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку загального позовного провадження, позовні вимоги задоволені частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку позивачем та відповідачем - Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Позивач у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування:

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 р. № Ю- про сплату недоїмки в сумі 99 344,96 грн.;

- рішення № від 10.05.2019 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49 672,48 грн., усього в сумі 149 017,44 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що нарахування єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ю- в сумі 99 344,96 грн. не стосується заробітної плати (доходу) засуджених, проте суд першої інстанції помилково обґрунтував донарахування єдиного внеску як по засудженим, так і по атестованим працівникам одними й тими ж правовими нормами. Зменшення єдиного внеску на суми індексації грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу за лютий 2011 року на суму 0,10 грн., за грудень 2011 р. на суму 99 344,86 грн. відповідає чинному законодавству, оскільки на ці виплати єдиний внесок не нараховується, що підтверджується роз`ясненням ПФ України, викладеним в листі від 17.01.2011 р. N 691/03-30. В період до 31.09.2013 адміністрування єдиного соціального внеску здійснювалось Пенсійним фондом України, тому інформація про правомірність виправлення допущеної помилки була перевірена Бердянським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що підтверджується обліком переплати згідно Актів звіряння розрахунків станом на від 01.09.2013 та станом на 01.01.2014, підписаних між ДУ «БВК (№77)» та УПФУ у м. Бердянськ та Бердянському районі.

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що позивач не мав права знищувати документи, пов`язані з обчисленням єдиного внеску до здійснення контролюючим органом документальної перевірки щодо з питань своєчасності, достовірності, повноти його нарахування. Тому висновок суду про те, що позивачем не порушено приписи пункту 44.1 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, оскільки термін зберігання документів сплинув є неправильним.

У судовому засіданні представники скаржників підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг та заперечили проти задоволення апеляційної скарги іншої сторони.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

На підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України та на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 01.03.2019 №814 посадовими особами ГУ ДФС у Запорізькій області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018. Перевірка проводилась у період з 18.03.2019 по 05.04.2019. За наслідками проведеної перевірки складений Акт від 12.04.2019 №35/08-01-13-06/08563518, в якому зафіксовані порушення позивачем вимог:

ч. 3 ст. 24 ЗКпП, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», а саме: не подання повідомлень про прийняття працівників на роботу та подання з порушенням встановленого терміну;

п. 176.2 «б» ст.176 Податкового Кодексу України, а саме: надання звітів за формою 1-ДФ за період І кв. 2016 року - IV кв. 2018 року не у повному обсязі;

пп.168.1.2, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 8785,66 грн.;

пп.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме: не надано до перевірки документи щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, у зв`язку з чим провести документальну планову виїзну перевірку ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» з питань правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 не вбачається можливим;

п.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: неналежне ведення документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок у період жовтень 2016 року - серпень 2018 року;

п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який підлягає нарахуванню/утриманню із грошового забезпечення атестованих працівників та перерахуванню до бюджету, на суму 99344,96 грн.;

п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із доходу у вигляді оплати праці засуджених, який підлягає нарахуванню та перерахуванню до бюджету, на суму 216830,0 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом були винесені:

податкове повідомлення - рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п.

податкове повідомлення - рішення від 08.05.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 878,57грн. з податків та зборів, у т.ч. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п, пені;

податкове повідомлення рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 216830,00 грн.;

рішення № від 08.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 108415,00 грн.;

рішення № від 08.05.2019 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, в сумі 136,00 грн.;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 99344,96 грн.;

рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції. Решта спірних рішень судом визнана правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На стадії апеляційного перегляду справи спірними є три рішення:

1) вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- в сумі 99344,96 грн.;

2) рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн.

3) податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції.

Скаржник/позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині, якою йому відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- на суму 99344,96 грн. та рішенні № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн.

Скаржник/позивач стверджує, що суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінку його доводам про те, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нараховується на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців та на суми матеріальної допомоги. За його твердженням, суд першої інстанції помилково обґрунтував донарахування єдиного внеску як по засудженим, так і по атестованим працівникам, одними й тими ж правовими нормами.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, за висновками Акту перевірки, позивачем порушено п.1 ч.2 ст. 6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яке полягає у заниженні суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 99344,96 грн., який підлягає нарахуванню/утриманню із грошового забезпечення атестованих працівників та перерахуванню до бюджету. Порушення зафіксовано в п.п.3.4.3.3 Акту і було встановлено на підставі інформації, наданої Бердянським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 11.03.2019 № 3543/05.1, відповідно до якої ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» зменшено суму єдиного внеску, нараховану/утриману із сум грошового забезпечення у зв`язку із виправленням, допущеної у попередніх періодах, всього на загальну суму 99344,96 грн., а саме: лютому 2011 року на суму 0,10 грн., у грудні 2011 року на суму 99344,86 грн. При проведенні перевірки ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» не надані документи щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 (т. 1 а.с.24 звор. бік).

Відсутність документів ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» пояснила їх знищенням у зв`язку із втратою практичного значення. У позовній заяві позивач обґрунтував такі дії закінченням терміну зберігання документів, встановлених статтею 44 Податкового кодексу України, у 1095 днів з дня подання податкової звітності. На переконання позивача, зберігання документів щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, закінчився в період з 20.02.2014 по 20.01.2018, відповідно, проте як податкова перевірка проводилась у 2019 році.

На ці доводи колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1). Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3).

Отже, законодавцем встановлений мінімальний строк зберігання документів, а не максимальний, як помилково вважає позивач.

Згідно частини 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Документальною перевіркою в частині правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску охоплюється період з 1 січня 2011 року або період, що настає за періодом, який перевірено попередньою перевіркою із зазначеного питання. При плануванні, організації та проведенні документальних перевірок контролюючі органи враховують строки давності, визначені п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (1095 днів), крім перевірок в частині правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати єдиного внеску.

Враховуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає, що відсутність строку давності щодо нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зобов`язує платника податків зберігати документи на підтвердження правильності його нарахування та сплати до проведення перевірки, завершення процедури адміністративного оскарження та/або судового розгляду, як це передбачено пунктом 44.4 статті 44 Податкового кодексу України.

За приписами пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Колегія суддів вважає правомірним застосування до позивача штрафу на суму 510 грн., тому спірне податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 № скасуванню не підлягає.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Позивач повідомив контролюючий орган листом №10-1552 від 01.04.2019 про знищення документів, необхідних для проведення перевірки (т. 1 а.с.52). Контролюючий орган питання про перенесення терміну проведення перевірки не вирішував, первинні документи не досліджував, обґрунтувавши висновки податкової перевірки інформацією, наданою Бердянським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 11.03.2019 № 3543/05.1. Згідно цієї інформації ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» зменшено суму єдиного внеску, нараховану/утриману із сум грошового забезпечення у зв`язку із виправленням помилки, допущеної у попередніх періодах , всього на загальну суму 99344,96 грн., а саме: лютому 2011 року на суму 0,10 грн., у грудні 2011 року на суму 99344,86 грн. (т. 1 а.с.24 звор. бік.)

Слід зазначити, що до суду відповідачами зазначений лист не надавався і в якості доказу по справі не досліджувався. Колегія суддів вважає, що лист територіального органу Пенсійного фонду України про зменшення позивачем суми єдиного внеску, нараховану/утриману із сум грошового забезпечення у зв`язку із виправленням помилки, носить інформативний характер і не може бути підставою для висновку про допущене позивачем порушення, яке полягає у заниженні суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивачем до суду першої інстанції були надані відновлені ним накопичувальна відомість надлишково нарахованого та сплаченого ЄСВ (т. 1 а.с.119), додаток до звіту (12 міс. 2011 р.) нарахування єдиного внеску (т. 1 а.с.120), розрахункові відомості на виплату грошового забезпечення з січня 2009 року по грудень 2011 року (т. 1 а.с.121 т. 2 а.с.21).

Зазначені документи судом першої інстанції в якості доказів по справі не досліджені, доводи позивача щодо відсутності законних підстав для нарахування єдиного внеску на індексацію грошового забезпечення атестованих працівників (військовослужбовців) та матеріальної допомоги залишені судом поза увагою, в мотивувальній частині оскарженого рішення суду першої інстанції відсутні висновки щодо наявності/відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України № 1170 від 22.12.2010, як на тому наполягав позивач у позовній заяві (т. 1 а.с.13).

Колегія суддів дослідила зміст зазначених вище документів і встановила, що сума ЄСВ у розмірі 99344,86 грн. була нарахована за період з 2009 по 2011 роки на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та на індексацію грошового забезпечення працівників позивача, як військовослужбовців, перелік яких (із зазначенням ПІБ, звання, посади) наведений у розрахункових відомостях (т.1 а.с.119).

В період з 2009 року по 2011 роки було різне правове регулювання нарахування та сплати «пенсійних внесків».

З січня 2009 року по грудень 2010 року включно справлявся збір на обов`язкове державне пенсійне страхування на підставі Закону України «Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування N 400/97-ВР (в редакції станом на 04.06.2008 р.)

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону № 400/97 платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Частина 1 статті 2 Закону України № 400/97 передбачала, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці» (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Відповідно до частини 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» суми виплат, що не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу громадян відповідно до підпунктів "а" - "о", "с" - "х", "ч" та "ш" пункту 1 статті 5, не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків, податків і зборів, які нараховуються на фонд оплати праці відповідно до законів України. Пункт д) частини 1 статті 5 встановлює, що до сукупного оподатковуваного доходу, одержаного громадянами в період, за який здійснюється оподаткування, не включаються суми грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержуваних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально- виконавчої системи у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби.

Отже, грошове забезпечення, грошова винагорода, додаткові виплати і, відповідно, індексація на них не були об`єктом оподатковуваного доходу та відповідно не є об`єктом оподаткування збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, законні підстави для нарахування пенсійного внеску/ЄСВ на індексацію грошового забезпечення за період з січня 2009 року по грудень 2010 року - відсутні.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з січня 2009 року по грудень 2010 року.

До 22 грудня 2010 р. діяла постанова Кабінету Міністрів України № 697 від 18.05.1998, якою був затверджений перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій. До цього переліку була включена допомога у разі припинення трудового договору.

В цей період позивач нараховував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, яка не є вихідною допомогою у разі припинення трудового договору. У розрахункових відомостях, які надав позивач до суду першої інстанції, матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань відокремлена від вихідної допомоги, а суми, які зазначені у відновленій відомості у графі «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань» не відповідають сумам, зазначеним у графі «вихідна допомога» у розрахункових відомостях (т. 1 а.с.119-251, т. 2 а.с.1-24).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що на виплати по матеріальній допомозі на вирішення соціально-побутових питань за період з січня 2009 року по грудень 2010 року мав бути нарахований збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо періоду з січня по грудень 2011 року.

В цей період індексація позивачем не нараховувалась.

Щодо нарахування ЄСВ на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Постановою Кабінету Міністрів України №1170 від 22.12.2010 затверджений перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. До цього переліку внесені, у тому числі, одноразова допомога військовослужбовцям при звільненні з військової служби (п. 2), матеріальна допомога разового характеру, що надається окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання (п. 14).

Позивачем не надано суду детального переліку осіб, яким здійснена виплата матеріальної допомоги у зв`язку із конкретними обставинами, наведеними у п. 14 Переліку №1170, тому законні підстави для звільнення виплат по матеріальній допомозі на вирішення соціально-побутових питань від нарахування ЄСВ відсутні.

За результатом перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків:

І. Судом першої інстанції відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування: 1) податкового повідомлення - рішення від 08.05.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п.; 2) вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 216830,00 грн.; 3) рішення № від 08.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 108415,00 грн.; 4) рішення № від 08.05.2019 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, в сумі 136,00 грн.; 5) рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн.

Позивач в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржив, тому його перевірка в апеляційному порядку у наведеній частині не здійснюється, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 99344,96 грн. та рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки воно прийнято без встановлення усіх обставин у справі, без застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що є підставою для його скасування у наведеній частині, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення в цій частині.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- про сплату недоїмки в сумі 99344,96 грн. визнається протиправною в частині нарахування ЄСВ на індексацію за травень 2009 р. на суму 4847,38 грн., червень 2009 р. на суму 4993,49 грн., липень 2009 р. на суму 2532,71 грн., серпень 2009 р. на суму 916,41 грн., вересень 2009 р. на суму 704,97 грн., жовтень 2009 р. на суму 6963,58 грн., листопад 2009 р. на суму 929,26 грн., грудень 2009 р. на суму 902,63 грн., січень 2010 р. на суму 890,18 грн., лютий 2010 р. на суму 338,89 грн., березень 2010 р. на суму 926,21 грн., квітень 2010 р. на суму 754,32 грн., травень 2010 р. на суму 13,83 грн., червень 2010 р. на суму 122,01 грн., серпень 2010 р. на суму 16,62 грн., всього на суму 25852,49 грн.

Рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органами доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 49672,48 грн. також підлягає скасуванню пропорційно до суми ЄСВ за наступним розрахунком: 25852,49 грн. х 50 % = 12926,24 грн.

Отже, вимога від 10.05.2019 №Ю- скасовується на суму 25852,49 грн., рішення від 10.05.2019 № скасовується на суму 12926,24 грн.

ІІІ. Суд першої інстанції задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 № . Рішення суду першої інстанції в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України. У задоволенні цієї позовної вимоги колегія суддів відмовляє, оскільки штраф до позивача застосований правомірно.

ІУ. Суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат, понесених позивачем, стягнувши з відповідача суму, пропорційну задоволеної позовної вимоги. Зважаючи на скасування рішення в частині, якою позовні вимоги задоволені, скасуванню підлягає і рішення суду про розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції -7144,47 грн. та за подачу апеляційної скарги 2682,31 грн., всього 9826,78 грн.

За результатом перегляду справи в апеляційному порядку задоволено позовні вимоги на суму 38778,73 грн. (25852,49 грн. + 12926,24 грн.), що складає 8,2 % від загальної суми позову у 475786,91 грн.

Судові витрати, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача Головного управління ДПС у Запорізькій області складають 85,79 грн. (8,2 % від 9826,77 грн.)

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної установи «Приморська виправна колонія (№145)» та Головного управління ДПС у Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. в адміністративній справі №280/4013/19 скасувати в оскарженій частині та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовної вимоги Державної установи «Приморська виправна колонія (№145)» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 № відмовити.

Позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ю- та рішення № від 10.05.2019 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 10.05.2019 на суму 25852 (двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн. 49 коп.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 10.05.2019 на суму 12926 (дванадцять тисяч дев`ятьсот двадцять шість) грн. 24 коп.

Стягнути на користь Державної установи «Приморська виправна колонія (№145)» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору на суму 85 (вісімдесят п`ять) грн. 79 коп.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. в адміністративній справі №280/4013/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили 25 березня 2025 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник