Справа № 552/835/25
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/835/25
Провадження 2-а/552/32/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.03.2025 Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Міняйло Ярослав Володимирович,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

представник відповідача Денисенко Валерія Юріївна,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

представник відповідача Заславська Ольга Євгенівна,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 25 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 прийнята постанова № 26 у справі про адміністративне правопорушення, яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17000 грн.

Позивач зазначав, що правопорушення ним не вчинялося, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП він притягнутий безпідставно, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням установленого порядку без його участі та повідомлення, оскаржувана постанова ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже, не підтверджено вчинення ним адміністративного правопорушення.

Тому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 26 від 25 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17000,00 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року відкрито провадження в даній справі, яку вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив.

У відзиві зазначив, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що ведуть персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які хоч не мають статусу юридичної особи, але є суб`єктами владних повноважень, яким законом надано повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення і відповідно їх рішення, дії чи бездіяльність у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до місцевих загальних судів як адміністративних судів.

У такому випадку саме ці районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повинні виступати як відповідачі в цих справах.

Позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення до адміністративної відповідальності, який розглядав справу і накладав адміністративне стягнення, і тому правомірно звертається з позовом саме до цього органу військового управління.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 не приймав будь-яких управлінських рішень у адміністративній справі, він є неналежним відповідачем.

Також зазначив, що 10.03.2024 року заявнику виповнилося 25 років. Однак відповідно до відомостей з роздруківки ОСОБА_3 уточнив свої дані та сформував військово-обліковий документ з порушенням строків, а саме 02.07.2024 року, тобто перебуваючи у статусі військовозобов`язаного у останнього не було актуального військово-облікового документу, не уточнені данні так як і на момент складання протоколу та винесення постанови у ОСОБА_1 не було уточнено дані.

Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, винесена в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Також просив суд врахувати той факт, що позивач обрав неналежного відповідача та звернувся до командування ІНФОРМАЦІЯ_5 безпідставно, оскільки останнім жодного рішення відносно позивача не приймалося.

Тому відповідач просив суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити в повному обсязі.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 також надав відзив на позов.

У відзиві посилався на те, що всупереч вимогам Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в чинній редакції позивач не оформив військово-обліковий документ (тимчасове посвідчення військовозобов`язаного або військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу) в паперовій формі. Військово-обліковий документ в електронній формі сформований 02.07.2024 засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та роздрукований, який мав при собі позивач 25 січня 2025 року та доданий до матеріалів справи є недійсним.

Оскільки відповідно до абз. 5 п. 7 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, у разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.

Під час сканування QR-коду військово-облікового документа в електронній формі, який позивач пред`явив 25 січня 2025 року уповноваженому представнику ІНФОРМАЦІЯ_5 , даних не знайдено, QR-код недійсний. Таким чином, 25 січня 2025 року позивач мав при собі недійсний військово-обліковий документ та пред`явив його уповноваженому представнику ІНФОРМАЦІЯ_5 чим порушив абзац п`ятий підпункту 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, за що передбачена адміністративна відповідальність визначена ч. 3 статті 210 КУпАП.

Тому зазначаючи, що позивач правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені адміністративного позову до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 25 січня 2025 року за № 26 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 станом на 25.01.2025 року не мав при собі належного військово-облікового документа, а саме: військового квитка, оскільки з 11.03.2024 підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, як громадянин України який досяг 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників, але до цього часу на нього не став. ОСОБА_1 , продовжує пред`являти приписне посвідчення та військовий квиток в електронній формі, який відповідно до п. 8 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 559, не містить відомостей про військово-облікову спеціальність, відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку, а отже являється недійсним. Своїм діянням ОСОБА_1 порушив підпункт 10 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, за що передбачена адміністративна відповідальність визначена ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с. 17-18).

Копію зазначеної постанови позивач одержав 28 січня 2025 року, що підтверджується його підписом у відповідній графі даної постанови (а.с. 18).

Відповідно до ч. 2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позовна заява ОСОБА_1 подана до суду з додержанням встановленого ч.2 ст. 286 КУпАП строку.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, суд виходить з такого.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 року відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

На разі в Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України).

Як передбачено ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Також зазначеною нормою передбачено, що призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

2) на військовий облік військовозобов`язаних:… які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Зазначена редакція Закону щодо віку осіб, які підлягають взяттю на військовий облік визначена згідно із Законом № 3127-IX від 30.05.2023 «Про внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який набрав законної сиди 04 квітня 2024 року.

Таким чином, хоча позивач досяг 25-річчя до набрання чинності даною редакцією Закону (10 березня 2024 року), після набрання Законом законної сили він підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Підпунктом 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Як передбачено пунктом 7 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.

У військово-обліковому документі в електронній формі відображається унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду (далі - QR-код військово-облікового документа).

У разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.

Таким чином, передбачено, що унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду має зчитуватися, надаючи доступ до відомостей, передбачених пунктом 8 Порядку.

У роздрукованому позивачем військово-обліковому документі, який він пред`явив представникам ТЦК, штрихкод не зчитувався, доступу до необхідних даних не надавав.

Не зчитується такий штрихкод і на час розгляду справи.

З наведеного вбачається, що Богданівський 25.01.2025 року не мав при собі дійсного військово-облікового документа, за що притягнутий ІНФОРМАЦІЯ_7 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на примітку до статті 210 КУпАП України, якою передбачено, що положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, до адміністративної відповідальності позивач притягнутий за те, що не мав при собі належного військово-облікового документа та своєчасно не став на військовий облік, а не за те, що не оновив або невчасно оновив дані військового обліку.

Тому наявність або відсутність комунікації між держателями відповідних державних реєстрів не впливає на кваліфікацію дій позивача.

Як ще одну підставу позову, позивачем вказано порушення його прав при розгляді справи, порушення його права на одержання правничої допомоги, розгляд справи за його відсутності, не надання можливості надати пояснення по суті справи, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Але відповідачами не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів того, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувся з додержанням встановленого законом порядку, в тому числі з додержанням прав позивача та в його присутності.

Той факт, що оскаржувану постанову позивачем одержано не в день її винесення 25 січня 2025 року, а через декілька днів - 28 січня 2025 року, суд розцінює як непрямий доказ на підтвердження доводів позивача про розгляд справи за його відсутності.

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови № 26 від 25 січня 2025 року.

Оскільки судом вставлено наявність підстав вважати, що в діях позивача наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, у задоволенні вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав необхідно відмовити.

Інші підстави для закриття провадження судом також не встановлені.

В той же час, оскільки встановлено, що відповідачем було допущено порушення прав позивача саме під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про наявність підстав для направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Крім того, судом також встановлено, що відповідно до абз. 3 п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно абз. 3 п. 3 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

ІНФОРМАЦІЯ_7 не є юридичною особою, відповідно є неналежним відповідачем.

Таким чином належним відповідачем у справі, до якого судом частково задоволено позовні вимоги, є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_8 необхідно відмовити.

На підставі викладеного позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № 26 від 25 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, з направленням справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 27.03.2025 року.

Головуючий О.А.Самсонова