Справа № 346/4957/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 346/4957/24 пров. № А/857/5427/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання - Демидюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року у справі № 346/4957/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя у І інстанції Яремин М.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Коломия,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив скасувати постанову відповідача №873/24 від 27.08.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, справу закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що уповноваженими працівниками відповідача не доведено, що він відмовився від проходження огляду ВЛК. У постанові відсутні його підписи чи відмітки, які б свідчили про те, що він дійсно відмовився від такого огляду. У порушення вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи не з`ясовано чи було вчинено ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, чи винен він в його вчиненні, чи підлягає він притягненню до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач зазначає, що про винесення даної постанови його не повідомлено належним чином і докази такого повідомлення відсутні, чим позбавлено можливості позивача ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення, докази, у зв`язку з чим звернувся у суд першої інстанції для захисту свої прав.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення № 873/24 від 27.08.2024 року, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень - у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апелянт свою апеляційну скаргу мотивує тими ж доводами, що наводились ним у позовній заяві та вважає, що судом першої інстанції протиправно не взяті їх до уваги.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.08.2024 року на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 складено направлення № 292 на проходження медичного огляду для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації, в особливий період ( а.с. 31 ).

Працівниками відповідача під особистий підпис було доведено позивачу вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від призову на війську службу під час мобілізації, на особливий період, у тому числі за порушення законодавства про оборонну, мобілізаційну підготовку та мобілізацію ( а.с. 33 ).

26.08.2024 року у присутності свідків працівниками відповідача складений акт про відмову від проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 32 ).

Судом першої інстанції встановлено, що 26.08.2024 року заступником начальника начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, в якому вказано, що 26.08.2024 року о 09:00 год. ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації військо-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив абз. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію , п. 4 Правил військового обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року; правопорушення вчинене в особливий період ( воєнний час). В протоколі вказано час та місце розгляду справи ( 27.08.2024 року о 09:00 год. ). В графі Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено, що «від пояснень відмовляюся згідно ст. 63 Конституції України. Про дату та час винесення постанови попереджений при свідках в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Від підписання протоколу в присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився (а.с. 34-35).

27.08.2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , виніс постанову № 873/24, згідно з якою на останнього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено штраф у сумі 17 000 грн. (а.с. 6). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 26.08.2024 року о 09:00 год. ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації військо-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 ,чим порушив абз. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, п. 4 Правил військового обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року (а.с. 6).

У відповідності до даних супровідного листа №7749 від 27.08.2024 року, копій конверта та трекінгу відстеження поштового відправлення, ІНФОРМАЦІЯ_2 направив на адресу ОСОБА_1 копію постанови №873/24 від 27.08.2024 року ( а.с. 5, 7, 8 ).

Позивач вважаючи оскаржену постанову незаконною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24.02.2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Предметом оскарження у справі, що розглядається, є постанова ТЦК та СП про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, відповідно до ч.10 ст.1 Закону №2232-XII, зобов`язані, серед іншого, проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з ч.5 ст.33 Закону №2232-XII військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правила військового обліку визначені у Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Підпунктом 4 п.1 Додатку № 2 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Відповідно до п.1.1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджений наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року № 402 (далі - Положення) медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 3.1 глави ІІІ розділу ІІ Положення медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проходження медичного огляду є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, таке повинно здійснюватися у встановлений строк та безумовно.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, оскільки позивач не виконав свого обов`язку передбаченого ч.1 ст.22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Його доводи викладені у апеляційній скарзі є безпідставними та спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року у справі № 346/4957/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24 березня 2025 року.