Справа № 400/8713/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8713/24

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

Дата і місце ухвалення 04.11.2024р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Семенюка Г.В.

Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 15.08.2024 №698 о/с про переміщення, зобов`язання поновити на посаді та вважати нечинним наказ від 21.08.2024 № 710 о/с про звільнення зі служби в поліції,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області по особовому складу від 15.08.2024 року № 698 о/с про переміщення з 16.08.2024 року його на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції, з посадовим окладом 2500 грн, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45 %, звільнивши його з посади старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності;

-зобов`язати відповідача поновити його з 16.08.2024 року на посаді старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області та звільнити 16.08.2024 року зі служби в Національній поліції України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів);

-вважати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області по особовому складу від 21.08.2024 року № 710 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) нечинним.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що переміщення поліцейського на іншу посаду без його згоди для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби можливо в усіх інших випадках крім випадків коли посада поліцейського підлягає скороченню. Як зазначив позивач, його переміщення відбулося у період процедури скорочення посади, яку він займав без його згоди на підставі наказу від 15.08.2024 № 698 о/с, який обґрунтований ч. ч. 1, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Апелянт вважає, що виходячи з положень Закону України «Про Національну поліцію», враховуючи п. 34 постанови Верховного Суду від 25.05.2023 року у справі №620/3663/19, переміщення позивача на іншу посаду на підставі ч.ч. 1, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» є протиправним.

Також апелянт посилався на безпідставне застосування судом першої інстанції при вирішенні справи норм Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 р. № 114, з огляду на те, що вони суперечать положенням Закону України «Про Національну поліцію». Апелянт зазначив, що пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

В свою чергу, як вказує апелянт, обов`язковість надання згоди поліцейського на переведення його на іншу посаду при скороченні посади, яку він займає передбачено Законом України «Про Національну поліцію», який є нормативно-правовим актом вищої сили, ніж Положення № 114, яке затверджено постановою КМ УРСР.

Зважаючи на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області.

Наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 625 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до яких скорочено посади в апараті відповідача, окремих його підрозділах, в тому числі і посаду старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області, яку обіймав позивач.

17.06.2024 року позивача було ознайомлено з наказом Національної поліції України від 07.06.2024 року № 625 та попередженням про можливе наступне звільнення. Крім того позивачу були роз`яснені вимоги ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

06.08.2024 року та 16.08.2024 року позивач був ознайомлений з переліком вакантних посад, однак від запропонованих посад відмовився, що підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом від 06.08.2024 року, власноруч написаним позивачем, а також копією некомплекту Головного управління Національної поліції в Миколаївській області станом на 16.08.2024 року з відміткою про ознайомлення з ним позивача.

Зі змісту рапорту позивача від 06.08.2024 року, поданого на ім`я начальника ГУ НП в Миколаївській області, убачається, що позивач, відмовляючись від запропонованих посад, висловив бажання бути звільненим зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Судом також встановлено, що 14.08.2024 року начальник управління кадрового забезпечення ГУ НП в Миколаївській області подав на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області доповідну записку із пропозицією залишити рапорт позивача від 06.08.2024 без розгляду та перевести його для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області. Згідно з цією запискою інтереси служби полягали у значному некомплекті поліцейських у ГУНП в Миколаївській області та воєнним станом, оперативною обстановкою в Миколаївській області.

Крім того 14.08.2024 року начальник відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області вніс подання про призначення позивача на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області.

Листом від 15.08.2024 року № 3296/05/14-2024 Головне управління Національної поліції в Миколаївській області повідомило позивача про залишення його рапорту від 06.08.2024 року без розгляду, посилаючись на військову агресію російської федерації проти України, введення на території України воєнного стану, оперативну обстановку в Миколаївській області та наявність вакантних посад поліцейських в ГУНП в Миколаївській області.

На підставі вищенаведених службової записки і подання начальником Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області прийнято наказ від 15.08.2024 року № 698 о/с «По особовому складу» про переміщення позивача з 16.08.2024 року на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення № 1 Миколаївського районного управління поліції, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, звільнивши його з посади старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності.

19.08.2024 року позивач подав рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про своє звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням з 21.08.2024 року

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.08.2024 року № 710 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 21.08.2024 року.

Посилаючись на протиправність наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 15.08.2024 року № 698 о/с про переміщення його з 16.08.2024 року без його згоди на іншу посаду та вважаючи, що відповідач зобов`язаний був звільнити його зі служби в поліції саме у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію"), а не за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного позивачем наказу про переміщення його на іншу посаду та відсутність підстав для його скасування, з огляду на наявність у відповідача повноважень щодо переміщення позивача для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби без його згоди.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 20 липня 2015 року (далі Закон №580-VIII).

Згідно ст. 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частинами 3, 4 статті 59 Закону №580-VIII передбачено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про Національну поліцію", відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачені підстави звільнення зі служби в поліції

Пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно ч 1 ст. 68 Закону №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону №580-VIII, поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк (ч. 4 ст. 68 Закону №580-VIII).

Частинами 5 та 6 статті 68 Закону №580-VIII передбачено, що переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Зі змісту наведених норм слідує, що Законом №580-VIII передбачені певні гарантії захисту поліцейських від незаконного звільнення, які та полягають у тому, що у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. В свою чергу відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 у справі №814/805/17, від 15.04.2020 у справі №824/185/17-а.

Отже, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які він може претендувати з урахуванням фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

З досліджених в ході розгляду справи доказів встановлено, що на підставі наказу Національної поліції України від 07.06.2024 року № 625 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» відбулась реорганізація в органах Національної поліції, внаслідок якої була скорочена, зокрема, посада, яку обіймав позивач, у зв`язку з чим він був попереджений про можливе звільнення.

Враховуючи зазначені обставини, відповідач при призначенні позивача на посаду повинен був керуватись нормами саме статті 68 Закону України «Про Національну поліцію», яка передбачає можливість призначення поліцейського, посада якого скорочується на іншу посаду в порядку переведення лише за згодою самого поліцейського.

Якщо ж поліцейський, посада якого була скорочена, не надав згоду на призначення його на іншу посаду в поліції в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку, він має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIIІ.

Однак, незважаючи на відмову позивача від усіх запропонованих йому вакантних посад та подання ОСОБА_1 рапорту про бажання бути звільненим у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), відповідач 15.08.2024 року видав спірний наказ № 698 о/с про призначення позивача на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції.

З наявних матеріалів справи встановлено, що відповідач здійснив переміщення ОСОБА_1 на посаду, від призначення на яку він відмовився, тобто без його згоди, що свідчить про недотримання Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області положень ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином при виданні наказу від 15.08.2024 року відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, що передбачені законодавством України, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію».

Більш того колегія суддів звертає увагу на те, що наказ № 698 о/с про призначення позивача на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції видано Головним управлінням Національної поліції України 15.08.2024 року, тоді як 16.08.2024 року позивачу, в рамках проведення процедури реорганізації, ще пропонувались вакантні посади, передбачені некомплектом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області станом на 16.08.2024 року, серед яких була і посада, на яку позивача було переведено та від якої він відмовився.

Вказане ще раз підтверджує порушення відповідачем порядку призначення поліцейського на посаду під час здійснення реорганізації.

В свою чергу зі спірного наказу № 698 о/с від 15.08.2024 року убачається, що підставою його прийняття відповідачем вказані частина 1 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію України», а переміщення позивача здійснено для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Стаття 65 Закону України «Про Національну поліцію України» регулює питання переміщення поліцейських.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію України», переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що поліцейський може бути звільнений на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII лише після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення і якщо його не було призначено на іншу посаду в поліції.

При цьому, посилаючись на норму п.п. «а» п. 45 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі Положення), згідно з якою переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться при скороченні штатів, а також на норму п.п. «г» п. 64 Положення № 114, відповідно до якої особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі, суд першої інстанції дійшов висновку, що при скороченні штатів згода поліцейського, який обіймає посаду старшого начальницького складу на призначення на іншу посаду необхідна лише у разі, якщо його призначають на нижчу посаду.

Натомість, на думку суду першої інстанції, законодавство не містить застережень щодо наявності згоди поліцейського при його переміщенні на рівнозначну посаду при скороченні штатів, а підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 навпаки встановлено обмеження щодо звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу через скорочення штатів, яке полягає у можливості звільнення поліцейського лише при відсутності можливості подальшого використання його на службі.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу поліції, які попередженні про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, можуть бути переведенні на рівнозначні посади без їх згоди, а відсутність згоди такої особи на переміщення на запропоновані вакантні посади не створює обов`язок щодо звільнення такого поліцейського за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Суд посилався на те, що такі повноваження суб`єкта владних повноважень є дискреційними.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що зроблені без надання належної правової оцінки обставинам проведення відповідачем реорганізації, з наступних підстав:

Як вже зазначалось вище, порядок переведення поліцейського на іншу посаду у випадку проведення реорганізації, внаслідок якої скорочується посада поліцейського, врегульований безпосередньо статтею 68 Закону № 580-VIII, яка встановлює певні умови такого переміщення, зокрема, передбачає обов`язкову наявність згоди поліцейського на таке переміщення, незалежно від того, яку посаду йому запропоновано: вищу, рівнозначну чи нижчу.

Стаття 65 Закону № 580-VIII дійсно визначає випадки, коли здійснюється переміщення поліцейських на вищі, рівнозначні або на нижчі посади. При цьому цією статтею виокремлено кілька підстав переведення на рівнозначну посаду, серед яких наявна така підстава, як переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, тоді як іншою підставою є переміщення у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

При цьому той факт, що статтею 65 Закону № 580-VIII передбачена можливість переведення поліцейського на рівнозначну посаду у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації не звільняє відповідача від необхідності здійснювати переміщення поліцейського із суворим дотриманням положень статті 68 Закону № 580-VIII, яка в даному випадку є спеціальною нормою і регулює правовідносини подальшого проходження служби поліцейського у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав, в тому числі і в частині отримання згоди поліцейського на таке переміщення.

В свою чергу переміщення поліцейського на іншу посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби є окремою підставою переміщення поліцейського, яка не пов`язана із проведенням заходів реорганізації.

Водночас у даному випадку позивача було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції на підставі статті 68 Закону № 580-VIII, яка безпосередньо регламентує порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації і визначає алгоритм подальших дій відповідача після попередження поліцейського, якого він не дотримався.

З огляду на зазначене відповідач повинен був керуватися положеннями статті 68, а не 65 Закону № 580-VII, і саме на предмет дотримання положень статті 68 Закону № 580-VII суд першої інстанції мав здійснити оцінку дій відповідача.

У постанові від 16 травня 2024 року у справі №320/4539/21 Верховний Суд дійшов висновку, що зважаючи на положення статті 68 Закону № 580-VIII у взаємозв`язку зі статтею 65 Закону №580-VIIІ, слідує, що поліцейський, посада якого була скорочена, може бути призначений за його згодою на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції у порядку переміщення до закінчення двомісячного строку з дня персонального письмового попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції. В свою чергу умовами для призначення поліцейського, посада якого була скорочена і якого попереджено про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, на іншу посаду будь-якому органі (закладі, установі) поліції у порядку переміщення, є: 1) згода поліцейського; 2) якщо двомісячний строк з дня попередження поліцейського про можливе подальше звільнення зі служби в поліції ще не закінчився. Як вказав Верховний Суд, відсутність хоча б однієї із цих умов вказує на необхідність звільнення поліцейського зі служби поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIIІ.

Зважаючи на встановлені у даній справі обставини, враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 15.08.2024 року № 698 о/с про переміщення з 16.08.2024 року ОСОБА_1 на рівнозначну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції, із звільненням його з посади старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 р. № 114 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони суперечать положенням Закону України «Про Національну поліцію», які мають вищу юридичну силу та пріоритет у застосуванні.

У поданому позові ОСОБА_1 окрім скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 15.08.2024 року № 698 о/с просив також зобов`язати відповідача поновити його з 16.08.2024 року на посаді старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області та звільнити 16.08.2024 року зі служби в Національній поліції України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), а також вважати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.08.2024 року № 710 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) нечинним.

Що стосується визнання наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.08.2024 року № 710 о/с нечинним, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У пунктах 18 та 19 частини 1 статті 4 КАС України наведені визначення понять «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт».

Так, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З огляду на те, що наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.08.2024 року № 710 о/с є актом індивідуальної дії, оскільки стосується безпосередньо прав та обов`язків лише позивача у справі, а не нормативно-правовим актом, він не може бути визнаним нечинним в судовому порядку.

В свою чергу колегія суддів вважає, що за встановлених у даній справі обставин позивач підлягав звільненню з 16.08.2024 року за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), однак незважаючи на зазначене відповідач відповідний наказ про звільнення позивача не прийняв, а навпаки видав наказ про переміщення позивача на іншу посаду, за відсутності згоди позивача на таке переміщення. Вказане стало в подальшому підставою для подачі позивачем рапорту про звільнення за власним бажанням.

З огляду на порушення відповідачем встановленого ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» порядку звільнення позивача у зв`язку із скороченням посади, яку він займав, прийняття Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області наказу про звільнення позивача за власним бажанням не може вважатись правомірним та законним.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлений судом факт допущення відповідачем порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 15.08.2024 року № 698 о/с, а також порушення відповідачем порядку звільнення позивача з органів Національної поліції, з огляду на те, що саме протиправність дій відповідача, яка полягала у безпідставному та незаконному переміщенні позивача на іншу посаду, незважаючи на чітко висловлене ним бажання бути звільненим з органів Національної поліції, змусило позивача на наступний робочий день після ознайомлення з незаконним наказом № 698 о/с подати рапорт про звільнення за власним бажання, та в подальшому здійснювати судове оскарження прийнятого відповідачем наказу, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача, та визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.08.2024 року № 710 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача поновити його на посаді старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Миколаївській області, колегія суддів вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є саме скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.08.2024 року № 710 о/с, а також наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 15.08.2024 року № 698 о/с, за наслідком чого фактично відновлюється правове становище позивача, яке існувало до видання вказаних наказів.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з 16.08.2024 року зі служби в Національній поліції України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), колегія суддів зазначає наступне, що прийняття рішення про звільнення поліцейського належить до виключних, дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, втручатися у які суд не може.

З огляду на це, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУНП в Миколаївській області вирішити питання про його звільнення у порядку статей 68, 77 Закону № 580-VIII з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі ст. 317 КАС України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду першої інстанції був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. згідно платіжної інструкції від 16.09.2024.

При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1816,50 грн.

З огляду на фактичне задоволення судом апеляційної інстанції вимоги позивача немайнового характеру, за яку ним був сплачений судовий збір у даній справі, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3027, 70 грн.

Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області по особовому складу від 15.08.2024 року № 698 о/с.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області по особовому складу від 21.08.2024 року № 710 о/с.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 з 16.08.2024 року зі служби в поліції з посади старшого інспектора відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області у порядку статей 68, 77 Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (54001, м. миколаїв, вул. Декабристів, 5, ) на користь ОСОБА_1 (Миколаївська область, Вознесенський район, с. Царедарівка, РНОКПП НОМЕР_1 ) ) судові витрати в розмірі 3027,70 грн (три тисячі двадцять сім гривень 70 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 25 березня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: Г.В. Семенюк

О.І. Шляхтицький