Справа № 160/29867/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Казаковій Л.А.
представника позивача за первісним позовом Ярмолич К.І.
представника відповідача за первісним позовом Караканової Т.В.
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічною позовною заявою Остапенка П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі в режимі відеоконференції адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 412 253,04 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
05.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивачем за зустрічним позовом заявлені наступні вимоги:
1.визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (форма «Ф»):
Ухвалою суду від 12.12.2024 року розгляд справи за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.01.2025 р. об 11:00 год.
До суду 30.12.2024 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено наступне. За даними інформаційно-комунікаційної системи ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власником об`єктів нежитлової нерухомості зокрема: нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1952,6 кв.м., дата державної реєстрації права власності 08.06.2021 р., частка власності 1/2; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1106,3 кв.м., дата державної реєстрації права власності 07.05.2021 р., частка власності 1/2; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 519,4 кв.м., дата державної реєстрації права власності 07.05.2021 р., частка власності 1/2; комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4645,7 кв.м.; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 523,3 кв.м., дата державної реєстрації права власності 14.11.2005 р., право власності припинено з 07.05.2021 р.; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 497,4 кв.м., дата державної реєстрації права власності 08.11.2007 р., право власності припинено з 07.05.2021 р. Відповідно до пп.266.7.2 та пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення-рішення від 15.11.2023 р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:
07.01.2025 року від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копію технічного паспорту від 22.03.2011 року.
До суду 07.01.2025 року від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення проти заяви про зміну підстав позову, в яких останнім зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення, направлено на податкову адресу ОСОБА_1 відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, а саме: АДРЕСА_3 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відправлення повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» - 02.02.2024 року. Щодо твердження, що належна будівля нежитлової нерухомості не є об`єктом оподаткування відповідно до абз.«є» пп.266.2.2 п.266.1 ст.266 ПК України.
До суду 14.01.2025 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення проти заяви про зміну підстав позову, в яких останній звертає увагу суду, що відповідно до абз.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатор будівель в споруд, що використовуються за призначення у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Таким чином, пільга яка передбачена абз.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не може бути застосована, оскільки ОСОБА_1 уклав та підписав акт приймання передачі майна з ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» та ФОП ОСОБА_2 . З огляду на викладене, позивачем за зустрічною позовною заявою не дотримано всіх умов для звільнення від оподаткування на підставі абз.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а тому податкові повідомлення-рішення від 15.11.2023 р. є такими, що прийнято правомірно та в межах наданих повноважень.
20.01.2025 року від відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на заперечення проти заяви про зміну підстав позову, в якому останнім викладено позицію аналогічну заявленій ним у заяві про зміну підстав позову від 06.01.2025 року та 08.01.2025 року, із зазначенням тотожних аргументів та доводів.
До суду від 27.01.2025 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що строк повноваження контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік не закінчився. Податкове повідомлення-рішення може бути надіслано з урахуванням строку давності - 1095 днів, передбачених п.102.1 ст.102 ПК України. Перебіг строку розпочався з 01.08.2023 р., тож податкові повідомлення-рішення за 2020 рік може бути надіслано не пізніше 2024 року. Так, спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті 15.11.2023 р., тобто в строк, встановлений пунктом 102.1 ст.102 ПК України
29.01.2025 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача надійшли пояснення щодо первісного позову, в яких зазначено, що регулярна сплата податку на нерухоме майно - це не лише законодавчо встановлений обов`язок, але й важливий інструмент забезпечення сталого розвитку територіальних громад, покращення інфраструктури та підвищення якості життя всіх мешканців: податкові надходження є основним джерелом наповнення місцевого бюджету та забезпечення фінансової спроможності територіальної громади; своєчасність та повнота сплати податків впливає на здатність міської ради виконувати свої зобов`язання перед територіальною громадою та забезпечувати належний рівень публічних послуг; відновлювальні роботи щодо будівель і споруд, які зазнають руйнування або пошкодження внаслідок збройної агресії рф та ліквідації інших наслідків надзвичайних ситуацій воєнного характеру - проводяться за рахунок коштів місцевого бюджету; кошти від сплати місцевих податків спрямовуються на фінансування важливих соціальних програм, зокрема утримання закладів освіти, охорони здоров`я, соціального захисту; стабільність податкових надходжень забезпечує можливість довгострокового планування розвитку міської інфраструктури та реалізації інвестиційних проектів; зменшення надходжень від місцевих податків може призвести до необхідності перегляду місцевих програм та скорочення видатків на соціально-економічний розвиток громади. Відтак, враховуючи викладені у первісній позовній заяві обставини та факт систематичної несплати ОСОБА_1 податкових зобов`язань до бюджету Дніпровської міської територіальної громади, вбачається правомірність та обґрунтованість стягнення з останнього суми несплаченого податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки. За таких обставин, третя особа просить задовольнити первісну позовну заяву ГУ ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу у розмірі 412 253, 04 грн.
29.01.2025 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача надійшли аналогічні пояснення щодо первісного позову.
Протокольною ухвалою суду від 04.02.2025 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом просила суд первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.
Представник відповідача за зустрічним позовом під час судового розгляду в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала повністю, просила суд зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити повністю.
В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом просив суд первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, викладені усно та письмово, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна фізичній особі ОСОБА_1 на праві власності належать зокрема об`єкти нерухомого майна:
- нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1952,6 кв.м., дата державної реєстрації права власності 08.06.2021 р., частка власності ;
- нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1106,3 кв.м., дата державної реєстрації права власності 07.05.2021 р., частка власності ;
- нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 519,4 кв.м., дата державної реєстрації права власності 07.05.2021 р., частка власності ;
- комплексу, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4645,7 кв.м.;
- нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 523,3 кв.м., дата державної реєстрації права власності 14.11.2005 р., право власності припинено 07.05.2021 р.;
- нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 497,4 кв.м., дата державної реєстрації права власності 08.11.2007 р., право власності припинено 07.05.2021 р.
Зазначені обставини учасниками справи визнаються та не заперечуються.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, в автоматичному режимі було сформовано податкові повідомлення рішення щодо вищевказаних нежитлових об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності ОСОБА_1 , за податкові періоди 2020-2022 роки, а саме :
Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , проте повідомлення повернулося до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим відправленням.
Станом на 08.11.2024 року в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковувався не заявлений до суду податковий борг на загальну суму 412 253,04 грн., який виник у зв`язку із:
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно із підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Положеннями підпункту 54.1 пункту 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У разі невиконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.
Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.
Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Згідно із пункту 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ПК України).
Відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Отже, ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.
Судом встановлено, що відповідно до положень пункту 59.1 статті 59 ПК України, податковим органом було надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу про сплату боргу за податковою адресою, однак, з незалежних від контролюючого органу причин така податкова вимога була повернута на адресу контролюючого органу.
Згідно із пунктом 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 42.3 статті 42 ПК України визначено, що якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Судом встановлено, що відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , за несплату ним податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.11.2023 року на суму 412 253,04 грн., але зазначені податкові повідомлення-рішення повернулися до контролюючого органу, з відміткою причин невручення "за закінченням терміну зберігання".
Разом з тим, суд зазначає, що згідно із пунктом 70.7 статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 р. № 822 затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, яке розроблено відповідно до статей 63 та 70 глави 6 розділу ПК України з метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).
Пунктом 2 цього Положення визначено, що державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються ПК України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Це Положення регулює відносини, що виникають при реєстрації фізичних осіб, які є громадянами України, іноземцями та особами без громадянства.
Вказаним положенням визначено, що усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.
Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів громадянина України з числа зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).
Розділом IX цього Положення передбачено порядок подання Заяви про зміну даних, які вносяться до Облікової картки та Повідомлення.
Так встановлено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою №5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток13) відповідно.
Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання.
Внесення змін до Державного реєстру та окремого реєстру Державного реєстру здійснюється протягом трьох робочих днів від дня подання фізичною особою Заяви за формою № 5ДР або Заяви за формою № 5ДРП до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання). У разі звернення до будь-якого контролюючого органу строк внесення змін до Державного реєстру може бути продовжено до п`яти робочих днів.
В свою чергу, згідно із пунктом 45.1 статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Таким чином, вказаними нормами чинного законодавства передбачено обов`язок фізичної особи-платника податків повідомляти податкові органи про зміну податкової адреси.
Докази повідомлення позивачем за зустрічним позовом податкових органів та надання заяви 5ДР про зміну податкової адреси в матеріалах справи відсутні.
Невручення в даному випадку відповідачу податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги відбулось з незалежних від податкового органу причин, та згідно пунктів 42.2, 42.3 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими.
Водночас, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкової вимоги.
При цьому, суд зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2019 р. у справі №825/1109/16, від 20.10.2020 року у справі №140/30/20, 21.10.2021 року у справі №360/4692/19, від 14.07.2022 року у справі № 120/479/21-а, від 26.07.2022 року у справі №640/3437/21.
Крім того, суд зазначає, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним твердження позивача за зустрічним позовом, що спірні податкові повідомлення-рішення не були направлені контролюючим органом та є такими, що складені та не направлені в порушення норм пп.266.7.2 ст.266 ПК України.
Щодо твердження позивача за зустрічним позовом, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.11.2024 р. ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 54/74, з 17.12.2010 р., оскільки не зазначено загальна площа об`єкта нежитлової нерухомості, в тому числі його часток яка є базою оподаткування не можливо перевірити яким чином здійснено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.11.2024 року ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості - комплексу, будівель та споруд автотранспортного підприємства за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м.) 4645,7, частка власності 11/74, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 17.12.2010 р.
В даному випадку, позивачем за первісним позовом було нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за площу 3390,11 кв.м. (розмір частки у праві спільної власності), а не за весь об`єкт 4645,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що узгоджується з нормами статті 14 та 266 ПК України.
За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Позивачем за первісним позовом здійснено розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за площу 3390,11 кв.м., враховуючи ставку податку за рішенням міської ради 0,25% у 2020 році, виходячи з 11,81 грн. за 1 кв. метр бази оподаткування, за площу 3390,11 кв.м., враховуючи ставку податку за рішенням міської ради 0,25% у 2021 році, виходячи з 15 грн. за 1 кв. метр бази оподаткування, за площу 3390,11 кв.м., враховуючи ставку податку за рішенням міської ради 0,35% у 2022 році, виходячи з 22,75 грн. за 1 кв. метр бази оподаткування.
Щодо твердження позивача за зустрічним позовом, що на об`єкти нерухомості, які належать йому, розповсюджується в 2020 році абз.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України (у редакції за 2020 р.), суд зазначає наступне.
Відповідно до абз."є" пп.266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Згідно із Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р. №507, до будівель промисловості належать будівлі класу 1251 "Будівлі промисловості".
криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням;
1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості",
1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії",
1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості",
1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості",
1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості",
1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості",
1251.7 "Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості",
1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості",
1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано до суду доказів здійснення ним господарської діяльності, як суб`єкта господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, як визначено вимогами абз."є" пп.266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України, а об`єкти спірної нерухомості «Комплекс» та «Нежитлові будівлі» не відносяться до вищенаведеного переліку за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Як слідує з матеріалів справи, 26.12.2019 року між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» (користувач) було укладено договір позички майна №261219. Відповідно до якого позичкодавець зобов`язується передати користувачеві у безоплатне тимчасове користування нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 54/74, а користувач зобов`язується повернути майно у тому стані, в якому він їх одержав, з урахуванням фізичного зносу.
26.12.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» було укладено та підписано акт приймання- передачі майна.
01.01.2020 року між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_2 (користувач) було укладено договір позички майна №010120 відповідно до якого позичкодавець зобов`язується передати користувачеві у безоплатне тимчасове користування нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 ., а користувач зобов`язується повернути майно у тому стані, в якому він їх одержав, з урахуванням фізичного зносу.
01.01.2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено та підписано акт приймання- передачі майна.
Як передбачено у пункті 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Згідно із пунктом 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
За правилами абз."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Окрім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Так, ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання у розумінні вимог податкового законодавства, оскільки ним не було надано відповідних доказів на підтвердження зворотного.
Водночас, належні йому на праві власності будівлі, що становлять об`єкт оподаткування, було передано ним у користування іншим суб`єктам господарювання, за договором позички майна, за умовами якого одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.
Таким чином, пільга яка передбачена абз.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не може бути застосована тому, що позивач за зустрічним позовом уклав та підписав договір позички майна та акти приймання-передачі майна з ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» та ФОП ОСОБА_2 .
Та обставина, що спірні будівлі передані позивачем в безоплатне тимчасове користування іншим особам, не звільняє позивача за зустрічним позовом від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ці будівлі.
Суд також враховує, що питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до будівлі, яка, хоч і віднесена до будівель промисловості згідно із правовстановлюючими документами, однак не використовується у виробничому процесі промислових підприємств, - отримало правову оцінку у рішенні Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 року (справа №820/3556/17).
У подальшому висновки касаційного суду у справі №820/3556/17 були застосовані Верховним Судом у постановах від 25.02.2020 року (справа №0940/1708/18); від 05.03.2020 року (справа №825/1625/17), від 01.04.2020 року (справа №120/4261/18-а), від 21.10.2020 року (справа № 806/2686/18), від 11.11.2020 року (справа №826/6647/17), від 17.01.2024 року (справа №520/2239/21).
Так, за результатами судового розгляду Колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі №825/1903/17, з огляду на наступне.
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №825/1903/17 висловив правову позицію, відповідно до якої контролюючий орган зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Податкове повідомлення-рішення, прийняте або направлене з порушенням цього строку, є неправомірним, оскільки воно прийнято поза межами строку, встановленого у абзаці 1 підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України.
Водночас з аналізу наведених вище положень статей 54 та 267 ПК України випливає, що контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання (аналогічно до приписів підпункту 266.10.2 статті 266, підпункту 287.9 статті 287 ПК України), проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.
З огляду на вищевикладене, покладені в основу зустрічного позову посилання на те, що податкові повідомлення-рішення складені 15.11.2023 року та були направлені органом податкової служби за 2021, 2020, 2022 податкові періоди, а отже за період 2020 року, є такими, що прийняті з порушенням пп.266.7.2 ст.266 ПК України, як на підставу для скасування таких податкових повідомлень-рішень, судом відхиляються як необґрунтовані.
Враховуючи викладене, суд вважає правомірним стягнення з відповідача за первісним позовом суми податкового боргу у загальному розмірі 412 253,04 грн.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У зв`язку з наведеним, первісна позовна заява підлягає задоволенню шляхом стягнення податкового боргу з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у розмірі 412 253,04 грн.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги слід відмовити, з викладених вище підстав.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки спір за первісним позовом вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача за первісним позовом не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Задовольнити повністю позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу.
Стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у розмірі 412 253,04 грн.
Відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складений 17.03.2025 року.

Суддя К.С. Кучма