Справа № 640/23294/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі також відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.08.2019 року.

В обґрунтування позову фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказує, що таблиця, що наведена в пункті 1.7 Акту позапланової перевірки від 16.07.2019 №1681/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (далі - акт позапланової перевірки), не відповідає дійсності, оскільки нею надавались підтверджуючі документи на транспортні засоби, які використовувала в підприємницькій діяльності по контрагентах.

Крім того, у поясненнях б/н від 05.07.2019 наданих до перевірки ФОП ОСОБА_1 зазначає, що з деякими перевізниками не укладалися договори, тому зазначені взаємовідносини мають регулюватися відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з урахуванням положень актів цивільного законодавства та чинних законів України.

Позивач зауважує, що законодавчими нормами не передбачено обов`язку замовника прийняти надані послуги, як не визначено й обов`язковості складання актів приймання-передачі наданих послуг, проте на практиці, виходячи саме з необхідності обґрунтовувати «валовитратність» використаних у господарській діяльності отриманих послуг, сторони у відносинах використовують акти, аналогічні до тих які складаються за договорами підряду. Крім того, у вказаних поясненнях зазначено, що обов`язок складання актів виконаних робіт лежить на виконавцях (на вищезазначених перевізниках).

Також, ФОП ОСОБА_1 вказано, що до перевірки надавались вищенаведені пояснення, на підставі яких використовувались транспортні засоби, але дані пояснення не були враховані відповідачем.

Позивачем зазначено, що наведені відповідачем дані щодо використання пального за 2017 та 2018 роки, що зазначені в акти позапланової перевірки, є хибними та такими, що не відповідають дійсності. Також вказується, що відповідачем не було прийнято до уваги велику кількість актів на списання пального, використаного для заправки відповідних транспортних засобів для надання послуг замовникам позивача.

Звертає увагу суду на те, що ті акти списання пального, які не були враховані відповідачем, складені та підписані між ним та тими ж особами, які були зазначені в п. 1.3. акту перевірки.

Позивач вказує, що в акті позапланової перевірки не згадується за яких підстав не прийнято до увагу акти про списання пального за 2017-2018 роки, також, відповідачем не було взято до уваги жодного акту на списання палива за 2016 рік підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 зауважує, що прийняті органом ДФС акти на списання мають таку ж саму форму зміст та реквізити, які ті що відповідачем не були враховані, але були прийняті до перевірки, а саме: усі акти на списання пального використаного для заправки автомобіля підписані виконавцем, хто надавав послуги та ФОП ОСОБА_1 , кому надавались послуги. До кожного відповідного акту на списання пального прикріплена довідка розрахунок, в які зазначено: дата надання послуг, кілометраж подачі автомобіля до місця надання послуг та повернення з місця надання послуг, норма списання пального, тип пального, розрахунок витрат пального, адреса надання послуг, об`єкти надання послуг.

Також, позивач зазначає, що до акту на списання пального використаного для заправки автомобіля, надавались змінні рапорти про роботу відповідної машини, в яких зазначається: хто замовник, послуги, ПІБ водія, найменування машини, державний знак машини, початок роботи, кінець роботи кількість відпрацьованих годин, та підписи Сторін.

Позивач вважає, що висновки контролюючого органу про заниження суми грошового зобов`язання є необґрунтованими, оскільки такі суми ФОП ОСОБА_1 самостійно визначила собі як податкові зобов`язання після списання ТМЦ та відобразила їх в податкових деклараціях з ПДВ у відповідних податкових періодах.

Крім того, позивач стверджує про неправомірність похідних рішень про донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору, податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у зв`язку із безпідставним донарахуванням контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб.

Позивач зауважує, що, оскільки податковий облік нею ведеться належним чином, то документи бухгалтерського та податкового обліку зберігаються в межах встановлених законодавством термінів, є безпідставним застосування штрафних санкцій за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших реєстрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків, їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів при здійсненні податкового контролю, тому, вважає, що рішення та ППР прийняті контролюючим органом є протиправними.

ФОП ОСОБА_1 вказує, що для проведення вищезгаданої перевірки, нею надавалися усі письмові докази, які підтверджують факт понесення витрат за наслідками здійснення господарських операцій з придбання товарів, тому, відповідно до статті 177 ПК України, вона мала підстави для формування витрат цих господарських операціях, оскільки останні є документально підтвердженим та пов`язані з господарською діяльністю підприємця.

Позивач зазначає, що, оскільки відповідачем не було враховано акти на списання пального, що вказані в таблицях № 4, 5 позовної заяви, то є помилковими висновки контролюючого органу про визначення ФОП ОСОБА_1 чистого доходу (бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб), тому нарахування єдиного внеску на підставі таких висновків є протиправним.

Крім того, фізична особа-підприємець вказує, що безпідставним є нарахування штрафних санкцій за донарахуванням єдиного внеску, що свідчить про необхідність скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

ФОП ОСОБА_1 вказує, що податкове повідомлення-рішення про донарахування грошового зобов`язання з військового збору є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки контролюючий орган помилково дійшов висновку щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат та не врахував усіх актів на списання палива.

Позивач вважає, що доводи контролюючого органу щодо обчислення, повноти та своєчасності сплати ПДВ не відповідають дійсності, оскільки пальне, що куплялось у ТОВ «Пульсар бізнес груп» (), ТОВ «Калідад-центр» (), ТОВ «Постач сервіс 2017» (), ТОВ «Тотем оіл груп» (), було використано для її господарської діяльності, що підтверджуються відповідними Актами на списання пального, які були враховані Відповідачем, та Актами, зазначеними в таблиці № 4, 5 позовної заяви, які не були враховані контролюючим органом, тому, податкові повідомлення-рішення про донарахування грошового зобов`язання з ПДВ є протиправними та підлягають скасуванню.

ФОП ОСОБА_1 зазначає, що ППР № від 19.08.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання щодо податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування є неправомірним, у зв?язку з тим, що відповідачем не були враховані повністю Актами на списання пального, а тому невірно встановлено чистий оподатковуваний дохід.

В позовній заяві зауважується, що реальність господарських операцій ФОП ОСОБА_1 із Виконавцями, що зазначені в Таблиці № 1, підтверджується відповідними документами, що спростовує висновки відповідача та свідчить про незаконність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Позивач вказує, що нею було надано до перевірки податкові накладні, акти виконаних робіт, акти приймання передачі наданих послуг, банківські виписки, та всі інші первинні документи, які вимагалися перевіряючим ревізором-інспектором відповідача, що підтверджується актом перевірки, тобто, факт надання послуг (виконання робіт) підтверджується вищезазначеними документами.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 наполягає на протиправності спірних податкових повідомлень-рішень від 19.08.2019 № , № , № , № та рішення № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до до матеріалів справи позивачем не долучено ані заявок замовника, що унеможливлює визначити кількість палива, яка була необхідна для надання послуг та вартість години надання послуг, ані товарно-транспортних накладних, складання яких є обов`язковим при наданні послуг з перевезення. Крім того, судом встановлено наявність необґрунтованих відомостей у актах на списання пального за 2017 та 2018 роки, долучених разом з позовною заявою, а саме розбіжностей з актами на списання пального за 2017 та 2018 роки, які були враховані під час перевірки.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі № 640/23294/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.

Позивач вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було не у повній мірі досліджено докази, неправильно встановлено обставини, а також застосовано норми права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на законності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку письмового провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, ст.77, ст. 82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі ПК України або ПКУ), та п.2 частини 1 ст.13., р.IV ст. 25 розділу VI Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями), наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 3719 від 27.03.2019 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік Головним управлінням ДФС у м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р., валютного та іншого законодавства за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 17.05.2019 p. № 1100/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 08.02.2016 р по 31.12.2018 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування за період з 08.02.2016р по 31.12.2018 р. (далі акт планової перевірки).

Не погоджуючись з висновками, викладеними у акті планової перевірки, ФОП ОСОБА_1 подано заперечення від 06.06.2019 р., а також супроводжувальний лист до вказаного заперечення із зазначенням переліку документів, що надаються.

На підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст.78, п. 79.1 ст. 79, п.82.2 ст. 82 ПК України, та п.2 частини 1 ст. 13. р. IV ст. 25 розділу VI Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування», зі змінами та доповненнями, наказу Головного управління ДФС у м. Києві №8736 від 26.06.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р., валютного та іншого законодавства за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р.

Перевірка проводилась в приміщенні Головного управління ДФС у м. Києві з 03.07.2019 по 09.07.2019 р.

Відповідно витягу з реєстру платників єдиного податку, виданого ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві 10.03.2016 р. № 808, визначено наступний перелік видів господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 : вантажний автомобільний транспорт; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; надання в оренду вантажних автомобілів; надання в оренду будівельних машин і устаткування; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів.

Перевіркою встановлено, що фактично, згідно наданих до перевірки документів, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснювала наступні види діяльності: 1) вантажний автомобільний транспорт (надання послуг транспортними засобами спеціального призначення); 2) інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (транспортно-експедиційне обслуговування). Зокрема, контролюючим органом зазначено, що з 08.02.2016 р. по 30.09.2016 р. ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системи оподаткування зі сплатою єдиного податку, а в період з 01.10.2016 р. по 31.12.2018 р. - на загальній системі оподаткування.

Відповідно до наданих до перевірки документів у період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 р. письмових пояснень, наданих до перевірки, ФОП ОСОБА_1 використовувала в підприємницькій діяльності 18 автотранспортних засобів, повний перелік яких викладений в пункті 1.7 акту від 16.07.2019 № 1681/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (далі - акт позапланової перевірки).

Перевіркою встановлено, ФОП ОСОБА_1 не подано до податкового органу за місцем реєстрації, протягом 10 робочих днів після реєстрації об?єкта нерухомості, повідомлення про об`єкти оподаткування або об?єкти, пов??язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, чим порушено пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 ПКУ.

Контролюючим органом досліджено, що в періоді, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 перебувала у правових відносинах з наступними контрагентами-постачальниками: ТОВ «Пульсар бізнес груп» (), ТОВ «Калідад-центр» (), ТОВ «Постач сервіс 2017» (), ТОВ «Тотем оіл груп» (), ТОВ «ВІДІ сервіс» (),, ТОВ «Вест ойл трейд» (), ПП «Київська паливна компанія» ().

Перевіркою встановлено, що у перевірочний період замовником послуг ФОП ОСОБА_1 виступав ТОВ «Сантранс Україна» (), з яким укладено наступні договори : № 201600503 від 03.05.2016, № 201600503/1 від 03.05.2016, № 28 від 02.07.2018.

Згідно наданих пояснень ФОП ОСОБА_1 залишки ТМЦ станом на 08.02.2016 р. становлять 0,00 грн. без ПДВ., станом на 31.12.2018 р. - 0,00 грн.

Перевіркою встановлено, ФОП ОСОБА_1 , вартість залишків ТМЦ станом на 31.12.2018 р. складає 6 898 362,31 грн.

Проведеним аналізом наявності у самозайнятої особи заборгованості по розрахунках з контрагентами встановлено: дебіторська заборгованість по розрахунках з контрагентами становила ??станом на 08.02.2016р. 0,0 грн., станом на 31.12.2018 р. - 127 099,70 грн. ??(ТОВ «Сантранc Україна»); кредиторська заборгованість по розрахунках з контрагентами станом на 08.02.2016р. становила 0,00 грн. без ПДВ., станом на 31.12.2018 р. - 0,00 грн.

Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за формою №1-ДФ, ТОВ «Сантранc Україна» у IV кв. 2017 р. ОСОБА_1 було нараховано доходу за ознакою « 101» у формі заробітної плати у розмірі 3 992 250, 00 грн. / 4 972 350, 00 грн. відповідно, які були включені ФОП ОСОБА_1 до суми загального оподатковуваного доходу у 2017 р. З метою перевірки правильності формування отриманого доходу ФОП ОСОБА_1 ГУ ДФС у м. Києві було направлено запит № 82192/10/26-15-42-04-27 від 02.05.2019 р. до ТОВ «Сантранс Україна» для уточнення інформації ДРФО у джерел виплати доходів. Станом на дату написання акту перевірки відповідь не отримано, у матеріалах справи також лист-відповідь не міститься.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді включала до складу витрат вартість дизельного пального, бензину, зрідженого газу для заправки автомобілів та спецтехніки, зазначеної в п.1.7 акту позапланової перевірки, придбаного у ТОВ «Пульсар бізнес груп» (), ТОВ «Калідад-центр» (), ТОВ «Постач сервіс 2017» (), ТОВ «Тотем оіл груп» () на загальну суму 12 490 337, 8 грн., а саме у 2017 р. - на суму 9 138 707, 17 грн. та у 2018 р. - на суму 3 351 630, 81 грн., без ПДВ.

Відповідно до договору про надання послуг з експлуатації машин та механізмів від 03.05.2016 р. ТОВ «Сантранс Україна» (замовник) доручає, а ФОП ОСОБА_1 (виконавець) зобов`язується від свого імені та за рахунок Замовника забезпечити надання послуг автотранспортом, будівельною технікою, вантажопідйомними машинами та іншими механізмами особами, які мають право на керування відповідною технікою, для використання її у виробничій діяльності замовника, а замовник приймає надані послуги та оплачує їх вартість.

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що терміни, адреса надання послуг, найменування, тип та кількість техніки, дата початку надання послуг, вартість години надання послуг та мінімального замовлення відповідної техніки погоджується в письмовій заявці замовника. Зокрема, зазначеним пунктом договору визначено, факт підтвердження наданих послуг відповідною технікою зазначається в змінному рапорті про виконані роботи. В рапорті фіксується кількість відпрацьованих годин відповідної техніки.

Пунктом 5.1.4 вищевказаного договору встановлено, виконавець зобов`язаний забезпечувати техніку паливом, у кількості достатній для надання послуг.

ФОП ОСОБА_1 надано до перевірки акти на списання дизельного пального, бензину, зрідженого газу, використаного для заправки автомобілів, спецтехніки зазначеної в п.1.7 акту позапланової перевірки, та змінні рапорти про роботу автомобілів, спецтехніки за період з 08.02.2016 р. по 31.12.2018 (додаток № 4 до акту позапланової перевірки).

Відповідно видаткових накладних на придбання дизельного пального, бензину, зрідженого газу, які включені до складу витрат відповідно записів книги обліку доходів та витрат № 4404/16 від 13.12.2016 р. та фактично спожитого пального автомобілями та спецтехнікою (акти на списання дизельного пального, бензину, зрідженого газу), перевіркою встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 залишків ТМЦ (невикористаного пального) станом на 31.12.2018 р. на загальну суму 6 898 362, 31 грн., у т. ч. : - дизельного палива 208 797,45 літрів на суму 4 150 893,31 грн.; - бензину 116 863,83 літрів на суму 2 747 469,00 грн.

За результатами перевірки також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог п.177.4 ст. 177 ПК України, до складу витрат віднесено вартість дизельного пального, бензину, зрідженого газу, які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності у 2017 - на суму 4 083 544,79 грн. та у 2018 - на суму 459 814,11 грн, без ПДВ., тим самим ФОП ОСОБА_1 безпідставно завищені витрати на загальну суму 4 543 414,90 грн., у т.ч. у 2017 р. - на 4 083 544,79 грн., у 2018 - на 459 870.11 грн.

Перевіркою також визначено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 4 543 414,90 грн., у т.ч. у 2017 р. - на 4 083 544,79 грн., у 2018 - на 459 870.11 грн, що вплинуло на розрахунок ПДФО.

Контролюючим органом проведено розрахунок ПДФО з урахуванням вимог ст. 167.1 ПКУ, за наслідками якого отримано наступне: розмір ПДФО з чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік складає 757 458, 27 грн. (4 208 101,52 грн. х 18 %) ФОП ОСОБА_1 визначила до сплати податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 22 420, 21 грн. Отже, контролюючим органом робиться висновок про заниження суми податкового зобов`язання з ПДФО за 2017 рік на суму 735 038, 06 грн. (757 458, 27 грн. - 22 420, 21 грн.).

Крім того, перевіркою встановлено, що розмір ПДФО з чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік складає 91 530, 05 грн. (508 500,29 грн. х 18 %) ФОП ОСОБА_1 визначила до сплати податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 8 753, 43 грн. Отже, контролюючим органом робиться висновок про заниження суми податкового зобов`язання з ПДФО за 2018 рік на суму 82 776, 62 грн. (91 530, 05 грн. - 8 753, 43 грн.).

Таким чином, посадовими особами контролюючого органу підсумовано, що у порушення вимог п.177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 занижено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 817 814,68 грн., в т.ч у 2017 р. - на 735 038,06 грн., за 2018 р. - на 82 776.62 грн.

Крім того, в акті позапланової перевірки вказано, що в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображені в п. 2.1.5 розділу 2 зазначеного акту перевірки, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу на який нараховується військовий збір на загальну суму загальну суму 4 543 414,90 грн. в тому числі : ??у 2017 р. - на 4 083 544,79 грн.; ??у 2018 р. - на 459 870,11 грн.

Перевіркою встановлено, що розмір військового збору з чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік складає 63 121, 52 грн. (4 208 101, 52 грн. х 1,5 %). ФОП ОСОБА_1 визначила до сплати військовий збір за 2017 рік у розмірі 1 868, 35 грн. Отже, контролюючим органом робиться висновок про заниження суми податкового зобов`язання з військового збору за 2017 рік на суму 61 253, 17 грн. (63 121,52 - 1 868, 35 грн.).

Розмір військового збору з чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік контролюючим органом встановлено у розмірі 7 627, 50 грн. (508 500, 29 грн. х 1, 5 %). ФОП ОСОБА_1 визначила до сплати військовий збір за 2018 рік на суму 729, 45 грн. Отже, контролюючим органом робиться висновок про заниження суми податкового зобов`язання з військового збору за 2018 рік на суму 6 898, 05 грн. (7 627, 50 - 729, 45).

Перевіркою встановлено, що у порушення вимог п.п.1.2, п.п.1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, у зв?язку з чим ФОП ОСОБА_1 занижено та не сплачено до бюджету військовий збір у розмірі 68 151,22 грн., в т.ч.: ??за 2017 р. - 61 253,17 грн., ??за 2018 р. - 6 898,05 грн.

Відповідно до наданих на перевірку трудових угод, відомостей нарахування/виплати заробітної плати, поданої до органів ДФС звітності з ЄСВ (дод. 4 таб. 1) та звітності за формою № 1-ДФ, у періоді, що перевірявся, до підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 залучались наймані особи у кількості 10 осіб, повний перелік яких викладений у п. 2.4.1 акту позапланової перевірки.

Згідно з наданими до перевірки письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 , заяви про звільнення від 18.04.2017 р., наказу № 1/2017-ЗВ від 18.04.2017 про звільнення та розрахунково-платіжних відомостей за квітень 2017 р., водію ОСОБА_2 було виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час (12 робочих днів) у розмірі 1920, 00 грн., але не було утримано та перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 345, 60 грн. та військового збору у сумі 28, 80 грн., чим порушено п.п. 168.1.1 п.168.1, ст. 168, п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.5 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ.

Перевіркою також встановлено, що, згідно заяви на звільнення від 13.07.2018 р., наказу № 2/2018-ЗВ від 13.07.2018 р. про звільнення та розрахунково-платіжних відомостей за липень 2018 р., водію ОСОБА_3 було виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час (10 робочих днів) у розмірі 1818, 18 грн., але не було утримано та перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 327, 27 грн. та військового збору у сумі 27, 27 грн., чим порушено п.п. 168.1.1 п.168.1, ст. 168, п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.5 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ.

Контролюючим органом підсумовано, що ФОП ОСОБА_1 в порушення абзацу 3, частини 8, ст. 9 Закону України № 2464, не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 187 174,81 грн., в тому числі по періодам: за 2016 р. рік - у сумі 1 988,54 грн. за 2017 рік - у сумі 84 140,27 грн. за 2018 рік - у сумі 101 046,00 грн.

Перевіркою своєчасності сплати єдиного внеску встановлено, що в порушення вимог абзацу 3, ч. 8, ст. 9 ЗУ № 2464-VI, ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплатила суму єдиного внеску нарахованого згідно звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2016 р, 2017 р. та суми авансових внесків (поданих до ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві) у сумі 1794,65 грн.

Перевіркою своєчасності сплати єдиного внеску встановлено, що в порушення вимог п.п. 1.2 п.2 ст.6 Закону України № 2464-VI, ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску нарахованого з сум виплаченої заробітної плати ОСОБА_2 , у квітні 2017 р. у розмірі 422,40 грн. та у липні 2018р. ОСОБА_3 , у розмірі 400,00 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як платник податку на додану вартість в ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200254874 від 01.04.2016, анульоване за ініціативою платника 31.12.2018 р.

За період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 3 383 385,00 грн., в т.ч 2016 р. - 761 748,00 грн., 2017р. - 1 976 304,00 грн., 2018 р. - 645 333,00 грн.

Податкові зобов?язання ФОП ОСОБА_1 з податку на додану вартість визначались відповідно до п. 187.1. ст. 187 ПКУ.

За результатами перевірки встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 залишків ТМЦ, які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, на дату анулювання реєстрації платником ПДВ (31.12.2018 р.), на загальну суму 6 898 362,31 грн., сума ПДВ 1 379 672, 00 грн.

Контролюючим органом стверджується, що в порушення вимог п. 184.7 ст. 184, п. 198.5 ст. 198 ПКУ ФОП ОСОБА_1 не включено до податкового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2018 р. суму у розмірі 1 379 672, 00 грн. та не складено, не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені цим Кодексом податкову накладну за товарами/послугами щодо яких суми податку були включені до складу податкового кредиту та використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку у грудні 2018 р. суму у розмірі 1 379 672, 00 грн.

За період з 01.04.2016 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 3 326 692,00 грн.

Причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту є придбання ТМЦ в обсягах, що перевищують обсяги поставки придбання послуг.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог п. 184.7 ст. 184, п. 198.5 ст. 198 ПКУ ФОП ОСОБА_1 занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2018 р. у розмірі 1 379 672, 00 грн.

За результатами проведеної невиїзної позапланової перевірки, контролюючим органом складено акт від 16.07.2019 № 1681/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 , яким встановлені наступні порушення:

- п. 177.4 ст. 177 IV ПКУ, занижено податкові зобов?язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 817 814,68 грн., в т.ч.: за 2017 рік - у сумі 735 038,06 грн. за 2018 рік - у сумі 82 776,62 грн.

- п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 № 2755 ПКУ, не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з виплаченої суми заробітної плати нарахованої при звільнені у квітні 2017 р. ОСОБА_4 у розмірі 345,60 грн. та у липні 2018 р. ОСОБА_3 у розмірі 327,27 грн.

- ??абз.3 п.3 Порядку № 481, п. 177.10 ст. 177 ПКУ, облік доходів та витрат ведеться з порушеннями, а саме встановлено завищення витрат ?за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р., що призвело до включення до Декларацій перекручених даних.

- п.51.1. ст.51, пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 ПКУ, подано до ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за II кв. 2017р та III кв. 2018 р. з перекрученими даними .

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, занижено та не сплачено військовий збір в результаті заниження чистого доходу на загальну суму 68 151, 22 грн. в т.ч. за 2017 р.- 61 253,17 грн., за 2018 р. - 6 898,05 грн.

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, військового збору з виплаченої суми заробітної плати нарахованої при звільнені у квітні 2017 р. ОСОБА_2 у розмірі 28,80 грн. та у липні 2018 р. ОСОБА_3 у розмірі 27,27 грн.

- абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, встановленого за результатами перевірки на загальну суму 187 174, 81 грн., в т.ч. : за 2016 рік - у сумі 1 988,54 грн., за 2017 рік - у сумі 84 140,27 грн.; ??за 2018 рік - у сумі 101 046,00 грн.

- абз. 3. ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, несвоєчасно сплаченого суму єдиного внеску нарахованого згідно звітів про суми нарахованого доходу зарахованих осіб за 2016 рік та 2017 рік та суми авансових внесків (поданих до ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві) у сумі 1 794, 65 грн.

- п. 2 ст. 6 ЗУ № 2464, не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску нарахованого з сум виплаченої заробітної плати ОСОБА_2 у квітні 2017 р. у розмірі 422, 40 грн. та у липні 2018 р. ОСОБА_3 - у розмірі 400, 00 грн.

- п. 184.7 ст.184, п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПКУ, занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2018 р. суму у розмірі 1 379 672, 00 грн. та не складено, не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені ПКУ податкову накладну за товарами/послугами щодо яких суми податку були включені до складу податкового кредиту та використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

- п.п. 16.1.7 п.16.1 ст.16 ПКУ, не подано до податкового органу за місцем реєстрації, протягом 10 робочих днів після реєстрації об`єкта нерухомості, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП.

На підставі висновків акту позапланової перевірки прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № ?? від 19.08.2019 року, яким встановлено порушення п.п. 184.7, п.п. 198.5, п. 198 ст. 198 ПК України на суму 1 724 590, 00 грн., в результаті чого податкове зобов?язання збільшено на 1 379 672, 00 грн., штрафних санкцій нараховано 344 918, 00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2019 року, яким встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних визначених ст. 201 ПК України та застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 689 836,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2019 року, яким встановлено порушення п.п. 177.2, 177.4, ст. 177 ПК України та застосовано штрафні санкції на підставі ч. 2 п.123.1 ст. 123 р. 2 ПКУ, у зв`язку з чим збільшено суми грошового зобов`язання на 817 814, 68 грн., штрафних санкцій нараховано 204 453, 67 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2019 року, яким встановлено порушення п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ України та застосовано штрафні санкції на підставі абз. 1, 2 п. 123.1 ст. 123 ПКУ, у зв`язку з цим податкове зобов`язання збільшено на 68 151, 22 грн., штрафних санкцій нараховано 17 037, 81 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.08.2019 року, яким виявлено порушення п. 2 ч. 1 ст. 7 абз. 3 част. 8, ст. 9 Закону № 2464, за наслідками якого донараховано суму 187 174, 81 грн.

Не погоджуючись з обґрунтованістю вищезазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень та рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України(далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1. ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові: виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.5. статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86. цього Кодексу, в якій вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Пунктом 78.4 ст. 78 ПКУ вказано, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з абзацом першим п. 82.2 ст. 82 ПКУ, тривалість перевірок, визначених у ст. 78 ПКУ, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому п. 82.2 ст. 82 ПКУ - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (абзац перший п. 85.2 ст. 85 ПКУ).

Відповідно до п.177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України вказано, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПКУ визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

З 01.01.2015 р. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ викладено у новій редакції, яка встановлює, що платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ПКУ, та об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ.

Відповідно до п.п. 293.3.1. п. 293.3 ст. 293 ПКУ, відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі 3 відсотків доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 292.1.1 п. 292.1. ст. 292 ПК України вказано, що доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до п. 292.13. ст. 292 ПКУ, дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПКУ визначено, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з п. 184.7. ст. 184 ПКУ, якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПКУ, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Пунктом 198.2. ст. 198 ПКУ передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Правові та організаційні засади забезпечення та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати регулюються виключно Законом України від 08 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закон № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці.

Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано частиною другою статті 6 Закон № 2464, згідно з приписами якої, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що визначені законодавством.

Згідно п.2 ст.7 розділу III Закону № 2464 (у редакції що діяла до 01.01.2021 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як вбачається з акту позапланової перевірки, ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді включала до складу витрат вартість дизельного пального, бензину, зрідженого газу для заправки автомобілів та спецтехніки, зазначеної в п.1.7 акту позапланової перевірки, придбаного у ТОВ «Пульсар бізнес груп» (), ТОВ «Калідад-центр» (), ТОВ «Постач сервіс 2017» (), ТОВ «Тотем оіл груп» () на загальну суму 12 490 337, 8 грн., а саме у 2017 р. - на суму 9 138 707, 17 грн. та у 2018 р. - на суму 3 351 630, 81 грн., без ПДВ.

Згідно наданих під час перевірки пояснень ФОП ОСОБА_1 вказано, що залишки ТМЦ станом на 08.02.2016 р. становлять 0,00 грн. без ПДВ., станом на 31.12.2018 р. - 0,00 грн.

Проте, суд першої інстанції пристав на контролюючого органу, що, згідно видаткових накладних на придбання дизельного пального, бензину, зрідженого газу, які включені до складу витрат відповідно записів книги обліку доходів та витрат № 44004/16 від 13.12.2016 р. та фактично спожитого пального автомобілями та спецтехнікою (акти на списання дизельного пального, бензину, зрідженого газу), перевіркою встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 залишків ТМЦ (невикористаного пального) станом на 31.12.2018 р. на загальну суму 6 898 362, 31 грн., зазначених в п.2.1.2 Акту.

Судом зауважено, що до матеріалів справи позивачем не долучено доказів на підтвердження понесення витрат у вигляді використання пального на загальну суму 6 898 362, 31 грн., невикористання яких станом на 31.12.2018 р. встановлено контролюючим органом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як зазначає позивач, ним до перевірки було надано всі необхідні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій, та доводять правомірність віднесення вартості придбаного та використаного пального до витрат.

В свою чергу, відповідач під час перевірки врахував лише вибіркові акти списання пального, без жодного обґрунтування таких рішень. Більше того, усі надані позивачем акти на списання (як прийняті контролюючим органом, так і не прийняті) мають ідентичну Форму, зміст та реквізити, що додатково свідчить про упередженість відповідача та неправомірність його рішень.

В той же час, усі акти на списання, які не були враховані відповідачем під час перевірки, надавалися разом із позовною заявою.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Тобто, формування і підтвердження даних декларацій відбувається на підставі документів, визначених в абзаці першому пункту 44.1 статті 44 ПК України, а тому питання законності декларування відповідних показників зводиться до підтвердження їх первинними документами.

Як передбачено ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як вбачається з позовної заяві, в перевіряємий відповідачем період ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з експлуатації машин та механізмів, та транспортно-експедиційні обслуговування (надалі - послуги) Замовникам в особі ТОВ «Сантранс Україна» () та ТОВ «Сантранс Київ» () за наступними договорами:

- договір про надання послуг з експлуатації машин та механізмів № 20160503/1 від 03.05.2016 року, за яким ТОВ «Сантранс Україна» є Замовником, а ФОП ОСОБА_1 є Виконавцем;

- договір транспортного експедирування № 20160503 від 03.05.2016 року, за яким ТОВ «Сантранс Україна» є Замовником, а ФОП ОСОБА_1 є Експедитором;

- договір про надання послуг з експлуатації машин та механізмів № 02/07/18 від 02.07.2018 року, за яким ТОВ «Сантранс Київ» є Замовником, а ФОП ОСОБА_1 є Виконавцем;

- договір транспортного перевезення №02/07/18-TII від 02.07.2018 року, за яким ТОВ «Сантранс Київ» є Замовником, а ФОП ОСОБА_1 є Перевізником;

Проте, судом першої інстанції зауважується, що до матеріалів справи позивачем не долучено ані заявок замовника, що унеможливлює визначити кількість палива, яка була необхідна для надання послуг та вартість години надання послуг, ані товарно- транспортних накладних, складання яких є обов`язковим при наданні послуг з перевезення.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що відповідно до умов укладених договорів - не встановлено вимоги до письмової форми заявок, а їх подання передбачено в усній формі (за допомогою телефонного зв`язку), зокрема:

- Договором про надання послуг з експлуатації машин та механізмів №20160503/1 від 03.05.2016 року передбачено, що заявки надаються за допомогою телефонного зв`язку усно або в сканованому вигляді по електронній пошті, з наявністю відбитку печатки та підпису Замовника (пункт 2.2. Договору);

- відповідно до Додаткової угоди від 05.05.2016 року до Договору транспортного експедирування №20160503 від 03.05.2016 року транспортно-експедиційні послуг надаються Експедитором на підставі письмових Заявок, зразок якої є Додатком № 1 до цього Договору, або усно, в телефонному режимі;

- Договором про надання послуг з експлуатації машин та механізмів №02/07/18 від 02.07.2018 року передбачено, що терміни, адреса надання послуг, найменування, тип та кількість Техніки, дата початку надання послуг, вартість години надання послуг та мінімального замовлення відповідної Техніки погоджуються в Заявці. Заявки надаються за допомогою телефонного зв`язку усно або письмово в сканованому вигляді по електронній пошті, з наявністю відбитку печатки та підпису Замовника (пункт 2.2. Договору);

- Договором транспортного перевезення №02/07/18-ТП від 02.07.2018 року передбачено, що терміни подачі під завантаження автотранспортних засобів, терміни доставки, адреси, а також обсяги і найменування вантажів, що підлягають перевезенню, погоджуються в Заявці. Заявки надаються за допомогою телефонного зв`язку усно або письмово в сканованому вигляді по електронній пошті, з наявністю відбитку печатки та підпису Замовника (пункт 2.2. Договору).

З наведеного, колегія суддів доходить висновку, що вищевказані обставини були проігноровані контролюючим органом під час перевірки без жодного правового обґрунтування, а також не були враховані судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того, судом досліджено акти на списання пального за 2017 та 2018 роки, довідки-розрахунки та змінні рапорти про роботу машини, долучені разом з позовною заявою, та встановлено ніби то наявність необґрунтованих відомостей у актах на списання пального за 2017 та 2018 роки, долучених разом з позовною заявою, а саме розбіжностей з актами на списання пального за 2017 та 2018 роки, які були враховані під час перевірки, з огляду на наступне.

Відповідно до акту № 310117/16 від 31.01.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_5 та списано 47, 3 л дизельного палива 31 січня 2017 року.

Проте, актом № 310117/15 від 31.01.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 3746 л дизельного палива 31 січня 2017 року.

Відповідно до акту № 310517/21 від 31.05.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_5 та списано 3386 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Проте, актом № 310517/15 від 31.05.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 3275 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Відповідно до акту № 310517/17 від 31.05.17 (відомості судом встановлені зі змісту позовної заяви, акт не долучено до матеріалів справи), вказано водієм ОСОБА_6 та списано 1962 л бензину 31 травня 2017 року.

Проте, актом № 310517/8 від 31.05.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_6 та списано 2342 л бензину 31 травня 2017 року.

Відповідно до акту № 310517/20 від 31.05.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_7 та списано 1567 л бензину 31 травня 2017 року.

Проте, актом № 310517/14 від 31.05.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_7 та списано 1912 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Відповідно до акту № 310517/22 від 31.05.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_8 та списано 2228 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Проте, актом № 310517/16 від 31.05.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_8 та списано 2061 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Відповідно до акту № 310517/18 від 31.05.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_9 та списано 2150 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Проте, актом № 310517/13 від 31.05.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_9 та списано 2106 л дизельного палива 31 травня 2017 року.

Відповідно до акту № 300617/27 від 30.06.17 (відомості судом встановлені зі змісту позовної заяви, акт не долучено до матеріалів справи), вказано водієм ОСОБА_8 та списано 2228 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Проте, актом № 300617/16 від 30.06.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_8 та списано 2140 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Відповідно до акту № 300617/18 від 30.06.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_5 та списано 2813,6 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Проте, актом № 300617/15 від 30.06.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 3290 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Відповідно до акту № 300617/19 від 30.06.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_7 та списано 671,7 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Проте, актом № 300617/14 від 30.06.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_7 та списано 1773,8 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Відповідно до акту № 300617/20 від 30.06.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_10 та списано 1663, 2 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Проте, актом № 300617/13 від 30.06.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_10 та списано 2131,6 л дизельного палива 30 червня 2017 року.

Відповідно до акту № 300617/21 від 30.06.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_6 та списано 2662, 2 л бензину 30 червня 2017 року.

Проте, актом № 300617/8 від 30.06.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_6 та списано 1228 л бензину 30 червня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/20 від 31.07.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_8 та списано 1790 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/16 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_8 та списано 2210 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/18 від 31.07.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_7 та списано 1517 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/14 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_7 та списано 1933 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/19 від 31.07.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_10 та списано 1768 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/13 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_10 та списано 2208 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/17 від 31.07.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_5 та списано 2816 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/15 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 3519 л дизельного палива 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/22 від 31.07.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_6 та списано 1672 л бензину 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/8 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_6 та списано 2471 л бензину 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/24 від 31.07.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_11 та списано 1413 л бензину 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/9 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_11 та списано 1143 бензину та 208 л газу 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310717/23 від 31.07.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_12 та списано 442 л дизелю 31 липня 2017 року.

Проте, актом № 310717/12 від 31.07.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_12 та списано 530 л дизелю 31 липня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/18 від 31.08.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_5 та списано 2937 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/15 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 3676 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/22 від 31.08.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_6 та списано 2095 л бензину 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/8 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_6 та списано 2554 л бензину 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/19 від 31.08.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_8 та списано 1911 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/16 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_8 та списано 2429 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/17 від 31.08.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_11 та списано 2064 л бензину 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/9 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_11 та списано 2583 л бензину 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/20 від 31.08.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_12 та списано 1143 л дизелю 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/12 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_12 та списано 1411 л дизелю 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/23 від 31.08.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_7 та списано 1596 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/14 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_7 та списано 1989 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 310817/21 від 31.08.17 (відомості судом встановлені зі змісту позовної заяви), вказано водієм ОСОБА_9 та списано 1884 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Проте, актом № 310817/13 від 31.08.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_9 та списано 2283 л дизельного палива 31 серпня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/24 від 31.10.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_10 та списано 1823, 2 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/13 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_10 та списано 2290, 4 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/22 від 31.10.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_11 та списано 1856, 1 л бензину 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/9 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_11 та списано 2395, 8 л бензину 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/20 від 31.10.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_6 та списано 1949,6 л бензину 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/8 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_6 та списано 2461,6 л бензину 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/23 від 31.10.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_12 та списано 1040, 9 л дизелю 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/12 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_12 та списано 1331, 6 л дизелю 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/17 від 31.10.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_7 та списано 1570,8 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/14 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_7 та списано 1919,1 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/19 від 31.10.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_8 та списано 1811,6 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/16 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_8 та списано 2210, 6 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 3110717/18 від 31.10.17 (відомості судом встановлені зі змісту позовної заяви, акт не долучено до матеріалів справи), вказано водієм ОСОБА_5 та списано 3470, 14 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/15 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 3470, 14 л дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 311017/21 від 31.10.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_13 та списано 1863 л. дизельного палива 31 жовтня 2017 року.

Проте, актом № 311017/4 від 31.10.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_13 та списано 2073,3 л бензину 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/18 від 30.11.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_5 та списано 3309 л. дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/15 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_5 та списано 4358 л. дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/6 від 30.11.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_14 та списано 1986, 6 л. бензину 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/4 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_13 та списано 2073,3 л бензину 30 листопада 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/20 від 30.11.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_9 та списано 2084 л. дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/13 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_9 та списано 2831 л. дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/19 від 30.11.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_7 та списано 1782 л дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/14 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_7 та списано 2377 л дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/21 від 30.11.2017, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_12 та списано 1247 л дизелю 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/1 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_12 та списано 1738 л дизелю 30 листопада 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/17 від 30.11.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_8 та списано 2161 л. дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/16 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_8 та списано 2750 л. дизельного палива 30 листопада 2017 року.

Відповідно до акту № 301117/5 від 30.11.17, долученого разом з позовною заявою, вказано водієм ОСОБА_6 та списано 2019 л бензину 30 листопада 2017 року.

Проте, актом № 301117/8 від 30.11.17, врахованим під час перевірки, зазначено водієм ОСОБА_6 та списано 2802 л бензину 30 листопада 2017 року.

Однак, суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно наявності розбіжностей, з огляду на те, що вказані вище акти взагалі є різними та окремими документами, котрі не заміняють та не спростовують одне одного. Зокрема, у всіх з перелічених актів власний порядковий номер.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що суд першої інстанції помилково встановив розбіжність між наведеними у рішенні актами з огляду на те, що вони охоплюють один і той самий період (певний календарний місяць). Однак, судом не було враховано те, що усі ці акти на списання пального були складені на основі різних змінних рапортів про роботу машин, тобто паливо списувалося двома актами за місяць, однак за різними виконаними замовленнями. Таким чином, жодного дублювання змінних рапортів не було, відповідно немає і жодних розбіжностей між актами, долученими разом з позовною заявою та актами, які були враховані під час перевірки.

Невраховані під час перевірки акти разом із довідками-розрахунками та змінними рапортами надавалися до суду разом із позовною заявою. В той же час, в Акті перевірки зазначається лише перелік врахованих актів на списання пального, без відповідних довідок-розрахунків та змінних рапортів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки Акту від 16.07.2019 № 1681/26-15-42-04-30/ є необґрунтованими, а тому податкові повідомлення- рішення, прийняті на його підставі, мають бути скасовані в судовому порядку.

Таким чином, підсумовуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, враховано не всі обставини справи, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 9605,00 грн., що підтверджується квитанцією №179 від 25 листопада 2019 року та за подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у розмірі 14407,50 грн., що підтверджується квитанцією 3110-6724-6498-0406 від 09 січня 2025 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві, відповідно до вимог ч. 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 19.08.2019;

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.08.2019 року.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 24012 (двадцять чотири тисячі дванадцять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев