Справа № 400/12149/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р. № 400/12149/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЄВТ ГРЕЙН", вул. Айвазовського, 14, м. Миколаїв, 54052,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,
провизнання протиправним та скасування розпорядження від 01.11.2024 №195-рл,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВТ ГРЕЙН» (далі Товариство або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі Управління або відповідач) від 01.11.2024 № 195-рл про анулювання виданої Товариству ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер 2001568, термін дії з 24.07.2020 по 24.07.2025;

зобов`язати Управління виключити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних накоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах відомості про те, що вказана ліцензія вважається анульованою з 24.07.2022.

На обґрунтування позовних вимог Товариство, зокрема, вказало, що у відповідача не було законних підстав для видання вказаного розпорядження.

Управління позов не визнало з підстав, що викладені у відзиві.

Позивач подав відповідь на відзив.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

26.03.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він зазначив про технічну помилку у позовній заяві. Так, представник позивача вказав, що у позові замість правильного «Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним» вказано неправильне «Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах».

Як встановлено судом, 24.07.2020 Управління видало Товариству ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер: 2001568, термін дії з 24.07.2020 до 24.07.2025, адреса місця зберігання: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 14 (далі Ліцензія, арк. 12).

На звороті Ліцензії наявні відмітки про здійснені позивачем платежі за Ліцензію за період з 24.07.2020 до 24.07.2021 та з 24.07.2021 до 24.07.2022.

До позовної заяви також додані платіжні інструкції:

від 16.06.2022 № 482 підтвердження перерахування позивачем на рахунок, відкритий у Головному управлінні ДКСУ у Миколаївській області, суми 780 грн, призначення платежу «… Плата за ліцензій на право зберігання пального 2022/2023 рік …» (арк. 16);

від 01.12.2023 № 342 підтвердження перерахування позивачем на вказаний вище рахунок суми 780 грн, призначення платежу «… Плата за ліцензії на право зберігання пального …» (арк. 14);

від 29.03.2024 № 62 підтвердження перерахування позивачем на вказаний вище рахунок суми 780 грн, призначення платежу «… Плата за ліцензій на право зберігання пального …» (арк. 13).

До позову додані також скріншоти (електронний кабінет платника податків), відповідно до яких 16.06.2022, 01.12.2023, 01.02.2024 зараховані суми 780 грн, назва податку «Плата за ліцензій на право зберігання пального» (арк. 9, 10).

З урахуванням платежів, про які вказано на звороті Ліцензії (липень 2020 року та червень 2021 року), ці документи підтверджують сплату 3 900 грн, що відповідає сумі п`яти річних платежів (по 780 грн) за весь термін дії Ліцензії.

Цей факт відповідач не заперечив.

01.11.2024 керівник Управління видав розпорядження № 195-рл «Про анулювання ліцензій на право зберігання пального, на право роздрібної торгівлі пальним та на право оптової торгівлі пальним» (далі Розпорядження, арк. 33).

У пункті 1 Розпорядження вказано про анулювання ліцензій на право зберігання пального згідно з додатком № 1. До ліцензіатів, про анулювання ліцензій яких вказано у пункті 1 Розпорядження, належить Товариство, при цьому у витягу з Розпорядження (арк. 33, зв.) вказано про щорічний платіж з 24.07.2021 до 24.07.2022.

Відповідно до викладеного у позові, до електронного кабінету Товариства надійшов витяг з Розпорядження (арк. 11), в якому вказано про анулювання Ліцензії з 24.07.2022, підстава «у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію».

У преамбулі Розпорядження зазначено, що його видано на виконання вимог пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 3817) та статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481).

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Чинна на день видання Розпорядження редакція статті 15 Закону № 481 (втратив чинність 01.01.2025) містила такі норми: річна плата за ліцензію на право зберігання пального 780 грн; ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років; плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів; повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію автоматично формується та направляється органом ліцензування суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за 30, за 20, за 10 та за 5 днів до настання терміну сплати за відповідну ліцензію в електронній формі засобами електронного зв`язку; ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі несплати чергового платежу за ліцензію; ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку; після видачі/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/анулювання відповідної ліцензії.

Суд зауважив, що ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Відповідно, анулювання Ліцензії з 24.07.2022 є незаконним.

У відзиві Управління послалося на частину шосту статті 16 Закону № 481, відповідно до якої контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання.

З тексту відзиву суд припустив (прямо про це не вказано), що Товариство не подавало копій вказаних вище платіжних інструкцій (не виконало вимоги частини шостої статті 16 Закону № 381).

Позивач з приводу цих обставин не висловися.

Суд зазначив, що підставою для анулювання ліцензії, відповідно до статті 15 Закону № 481, є несплата чергового платежу за ліцензію, а не неподання до контролюючого органу документа, що підтверджує сплату.

Відповідач не пояснив, коли (за який період), на його думку, позивач не сплатив черговий платіж за ліцензію, тобто коли сталося те порушення, що стало підставою для анулювання Ліцензії.

Інформація про внесення платежів за період липень 2020 року липень 2021 року, за період липень 2021 року липень 2022 року наявна в самій Ліцензії, підтверджена підписом уповноваженої особи контролюючого органу та скріплена печаткою.

У відзиві Управління вказало, що «… повідомлення про необхідність сплати чергових платежів надходили до електронного кабінету платника податків, що підтверджується фотозображенням ліцензійної справи …».

До відзиву додано фотозображення (арк. 34), в якому вказано, зокрема, про:

1. Повідомлення від 24.06.2021 про внесення чергового платежу за ліцензію (30 днів до настання терміну сплати), повідомлення від 04.07.2021 про внесення чергового платежу за ліцензію (20 днів до настання терміну сплати), заява від 13.07.2021 про внесення чергового платежу. Отже, відповідач підтвердив, що черговий платіж за період липень 2021 року липень 2022 року був здіснений Товариством своєчасно.

2. Повідомлення від 24.06.2022 про внесення чергового платежу за ліцензію (30 днів до настання терміну сплати), повідомлення від 04.07.2022 про внесення чергового платежу за ліцензію (20 днів до настання терміну сплати), повідомлення від 14.07.2022 про внесення чергового платежу за ліцензію (10 днів до настання терміну сплати), повідомлення від 19.07.2022 про внесення чергового платежу за ліцензію (5 днів до настання терміну сплати).

3. Розпорядження від 01.11.2024 (спірне) про анулювання ліцензії.

Виходячи з цієї інформації, контролюючий орган не відобразив сплату 16.06.2022 позивачем 780 грн за період липень 2022 року липень 2023 року, сплату 01.12.2023 позивачем 780 грн за період липень 2023 року липень 2024 року, сплату 01.04.2024 позивачем 780 грн за період липень 2024 року липень 2025 року.

Проте, як вказано вище, ліцензія анулюється за несплату чергового платежу за ліцензію, а відповідні факти сплати підтверджені.

Також суд зауважив, що контролюючий орган не повідомляв Товариство про внесення чергового платежу за періоди липень 2023 року липень 2024 року, липень 2024 року липень 2025 року.

Оскільки у статті 15 Закону № 481 вказано про річну плату за ліцензію, суд дійшов висновку, що за період липень 2023 року липень 2024 року та за період липень 2024 року липень 2025 року Товариство мало сплатити до 24.07.2023 та до 24.07.2024 відповідно.

За період липень 2024 року липень 2025 року позивач сплатив 01.04.2024 (до 24.07.2024).

За період липень 2023 року липень 2024 року позивач сплатив 01.12.2023 (після 24.07.2023).

Проте, у 2023 році була чинною редакція статті 18 («Заключні положення») Закону № 481, в якій були наявні, зокрема, такі норми.

«Вважаються діючими ліцензії, за якими до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України або за наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) не сплачено черговий платіж за ліцензію та/або закінчився термін дії ліцензії на право:

виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах;

виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Обов`язки щодо сплати чергових платежів/дії щодо продовження ліцензії мають бути виконані суб`єктом господарювання протягом 30 днів, наступних за днем припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану в Україні».

Таким чином, несвоєчасна сплата Товариством чергового платежу за період липень 2023 року липень 2024 року не вважалася порушенням, за яке контролюючий орган мав право анулювати відповідну ліцензію.

Також, про що вказано вище, крім статті 15 Закону № 481, у преамбулі Розпорядження підставою для анулювання ліцензії зазначений пункт 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817.

Дата набрання чинності Законом № 3817 27.07.2024.

Суд зауважив, що пункт 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 містить значну кількість норм, при цьому будь-якої конкретики преамбула Розпорядження не містить.

У відзиві Управління навело зміст третього абзацу пункту 6, в якому вказано, що суб`єкт господарювання, який у період, визначений абзацом першим цього пункту (з 24.02.2022 до 27.07.2024), здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої не закінчився у такий період, але за якою не сплачено чергові платежі, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних на місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Також у пункті 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 вказано, що у разі невиконання суб`єктом господарювання протягом визначеного цим пунктом періоду (до 31.10.2024) вимоги щодо сплати чергових платежів дія ліцензії, строк дії якої не закінчився у період 24.02.2022-27.07.2024, припиняється органом ліцензування у порядку, визначеному Законом № 481, з дня несплати першого чергового платежу. Саме тим, на думку суду, пояснюється та обставина, що Ліцензію було анульовано з 24.07.2022 (оскільки платіж Товариства від 16.06.2022 за період липень 2022 року липень 2023 року Управління не врахувало).

Виходячи з наведеного, Управління вважає, що не пізніше 31.10.2024 Товариство мало сплатити не сплачені протягом періоду 24.02.2022 27.07.2024 чергові платежі.

Проте, станом на 27.07.2024 у Товариства не було заборгованості з чергових платежів. Платіж за останній рік ліцензійної діяльності позивач здійснив 01.04.2024.

Також у відзиві Управління вказало, що відповідно до пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 та частини шостої статті 16 Закону № 481, Товариству «… до 01.11.2024 необхідно було звернутися до відповідача із заявою щодо внесення чергового платежу за ліцензію до якої додати копії платіжних інструкцій, які підтверджують сплату таких платежів. Позивач до відповідача не звертався із заявами щодо внесення чергових платежів за ліцензію №2001568 …».

Суд відхилив ці доводи.

У частині шостій статті 16 Закону № 481 відсутні вимоги про подання суб`єктом господарювання будь-якої заяви.

У пункті 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 наведені випадки, в яких суб`єкт господарювання зобов`язаний подавати заяви. Такими заявами є: заява про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності; заява про припинення дії ліцензії у зв`язку з припиненням провадження господарської діяльності; заява про уточнення суми несплачених чергових платежів.

З урахуванням наведеного суд встановив, що у відповідача не було підстав для анулювання Ліцензії, тому дійшов висновку про протиправність Розпорядження.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, на думку суду, задоволенню не підлягає.

Пунктом 6 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 545 Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі Порядок № 545) встановлено, що підставою для виключення суб`єкта господарювання з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального є рішення про анулювання ліцензії, прийняте ДФС та її територіальними органами відповідно до статей 3 і 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

За термінологією Закону № 3817, Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі наданих ліцензій.

Частиною четвертою статті 35 Закону № 3817 встановлено, що Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального містить відомості про дату рішення суду, що набрало законної сили, та номер справи, по якій прийнято рішення про визнання протиправним та скасування рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (пункт 23).

У частині п`ятій статті 35 Закону № 3817 вказано, що відомості Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального можуть змінюватися/виключатися органом ліцензування на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

У частинах сьомій, восьмій статті 46 Закону № 3817 зазначено, що у разі судового оскарження рішення територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, вносяться посадовою особою відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня за днем отримання таким територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, рішення суду, яке набрало законної сили та прийняте на користь ліцензіата.

Орган ліцензування у день внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомостей про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення за результатом адміністративного або судового оскарження, направляє ліцензіату витяг із зазначеного реєстру в електронній формі у порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.

Отже, після набрання законної сили рішенням суду про протиправність Розпорядження орган ліцензування (відповідач) не має обов`язку з виключення з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібненої торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відомостей про те, що Ліцензія вважається анульованою з 24.07.2022.

Проте, відповідач зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня за днем отримання рішення суду (яке набрало законної сили) про визнання протиправним та скасування Розпорядження внести до відповідного реєстру відомості про те, що Ліцензія вважається діючою з дати її припинення з 24.07.2022, та направити Товариству витяг з реєстру в електронній формі у порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.

Такий обов`язок, за умови набрання рішенням законної сили, виникне у відповідача в силу закону, тому підстави для зобов`язання відповідача вчинити певні дії (при тому, що на час вирішення спору факту протиправної бездіяльності суд не встановив) відсутні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати (сплачена позивачем сума судового збору), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню на користь Товариства за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВТ ГРЕЙН" (вул. Айвазовського, 14, м. Миколаїв, 54052, ідентифікаційний код: 41730338) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код: 44104027) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати видане 01.11.2024 керівником Головного управління ДПС у Миколаївській області розпорядження № 195-рл «Про анулювання ліцензій на право зберігання пального, на право роздрібної торгівлі пальним та на право оптової торгівлі пальним» в частині анулювання виданої 24.07.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВТ ГРЕЙН» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер: 2001568, термін дії з 24.07.2020 до 24.07.2025.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код: 44104027) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВТ ГРЕЙН" (вул. Айвазовського, 14, м. Миколаїв, 54052, ідентифікаційний код: 41730338) судові витрати в розмірі 3 028 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна