Справа № 600/1121/25-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 березня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/1121/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Брезіна Т.М., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо невиконання вимог наказу № 32 від 01.02.2024 р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо нездійснення перерахунку та доплати належних видів грошового забезпечення в порядку визначеному чинним законодавством з дотриманням норм та правил, що діяли на момент виплати грошового забезпечення за серпень 2022 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 );

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести зміни до наказів №№ 1594 від 04 квітня 2022 року, зокрема до додатку 1, змінивши кількість днів з 27 на 36, сума 116129,03 грн., 2569 від 05 травня 2022 року, зокрема до додатку 1, змінивши кількість днів з 9 на 30, сума 100000 грн.), 3418 від 06 червня 2022 року, зокрема до додатку 1, змінивши кількість днів з 9 на 30, сума 100000,00 грн.), здійснити перерахунок (з урахуванням виплачених сум) та відповідні доплати додаткової винагороди на підставі Постанови №168, що діяла на момент спірних правовідносин за період з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року в розмірі до 100000,00 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачену суму грошового забезпечення в сумі 8552,35 грн відповідно до довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 5/5064 від 02.08.2024 р.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані ним дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою суду від 14.03.2025 р. адміністративний позов залишено без руху та вказано на необхідність надання позивачем додаткових обґрунтувань та доказів поважності причин пропущення трьохмісячного строку звернення до суду з даним позовом.

На виконання ухвали суду від 14.03.2025 р. представник позивача повідомив, що про нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до спірних наказів військової частини, позивач дізнався під час розгляду адміністративної справи №600/2587/24-а, а саме після витребування судом відповідних доказів. Також представник позивача вважає, що на момент розгляду адміністративної справи №600/2587/24-а зупиняються строки оскарження по справі №600/1121/25-а, а тому відлік для звернення до суду із цим позовом розпочинається з моменту розгляду справи №600/2587/24-а, а саме з 12.02.2025 року.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2022 року, ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)

Таким чином, з 19.07.2022 р. працівник може звернутися до суду за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості з оплати праці у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.

Таким чином, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження відповідного рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження такого рішення з поважних причин.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд про що останнім зазначається, зокрема, у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 140/965/18, від 06 квітня 2021 року у справі 823/2363/18 та інших.

При цьому, суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2020 у справі № 536/2248/17.

Строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Суд звертає увагу, що поданий позов 13.03.2025 р. подано з пропущенням тримісячного строку, без належних обґрунтувань поважності причин пропущення вказаного строку. У поданому позові позивач посилається на розгляд адміністративної справи №600/2587/24-а, однак суд не може прийняти зазначені доводи, оскільки заявлені позовні вимоги у справі №600/1121/25-а є самостійними вимогами, які не залежали від розгляду справи №600/2587/24-а. Крім того, посилання позивача на справу №600/2587/24-а підтверджує обізнаність про порушення його прав спірними наказами Військової частини НОМЕР_1 , на які позивач посилається у даній позовній заяві, водночас часткове задоволення позову по справі №600/2587/24-а жодним чином не може виправдати звернення до суду із новим позовом та оскарження правовідносин, які вже існували на момент розгляду справи №600/2587/24-а і не залежали від результатів їх розгляду.

Крім того, як повідомив представник позивача про існування спірних правовідносин позивачу стало відомо саме під час розгляду справи №600/2587/24-а. Зокрема, представник позивача вказує, що судом двічі витребувано у відповідача документи щодо нарахування грошового забезпечення позивача, а тому лише після надання витребуваних доказів позивач дізнався про існування спірних наказів та допущені порушення відповідачем. З вказаного приводу суд встановив, що дійсно Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №600/2587/24-а витребувано 29.07.2024 р. та 04.09.2024 р. у відповідача документи щодо нарахованого грошового забезпечення позивача, в тому числі докази фактичного нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, на виконання наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2022 року №631, від 04 квітня 2022 року №1594, від 05 травня 2022 року №2569, А4267 від 06 червня 2022 року №3418, від 05 липня 2022 року №4310, від 05 серпня 2022 року №5491 та від 05 вересня 2022 року №5893 за періоди з 25 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року та з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року пропорційно дням участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у періоди здійснення зазначених заходів (такими можуть бути, наприклад, розрахункові листи (відомості), довідки про виплачені суми додаткової винагороди тощо). Військова частина НОМЕР_1 надала вказані документи 09.09.2024 р., в тому числі й позивачу.

Таким чином, на момент прийняття Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №600/2587/24-а рішення 18.09.2024 р. позивач знав про існування спірних правовідносин та порушення своїх прав, однак не звертався до суду із відповідним позовом, а необґрунтовано очікував завершення процедури апеляційного оскарження рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №600/2587/24-а від 18.09.2024 року.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника позивача щодо переривання строків на період судового розгляду іншої справи, оскільки, відповідно до КАС України не визначено поняття переривання строків для подання позову у адміністративному судочинстві, це означає, що вони продовжують діяти, навіть якщо відбуваються певні процесуальні дії або затримки. Водночас КАС України передбачає лише можливість поновлення строків, які були пропущені з поважних причин. Однак, доводи представника позивача про переривання строків, як підстава для поновлення пропущених строків звернення до суду є безпідставним та не відповідають процесуальним нормам адміністративного судочинства.

Таким чином, суд встановив, що позивач не надав достатніх доказів поважності пропущення строку звернення до суду з даним позовом, а у заяві від 19.03.2025 р. лише підтвердив, що про порушення своїх прав дізнався після витребування судом у справі №600/2587/24-а відповідних доказів, тобто ще у вересні 2024 р., в той час як до суду позов подано 13.03.2025 р., тобто з пропущенням трьохмісячного строку.

Суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Суд звертає увагу, що адміністративний позов позивач подав з пропущенням трьохмісячного строку звернення, а повідомлені позивачем обставини не дають можливості поновити вказаний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений трьохмісячний строк звернення до суду з даним позовом, а доводи позивача про дотримання строків суд визнає неповажними, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Повернути заявнику позовну заяву.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Т.М. Брезіна