Справа № 360/149/25
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/149/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі некоректно заповненої трудової книжки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії на підставі трудової книжки НОМЕР_1 та зарахувати до стажу період роботи з 28.03.1974р. по 31.07.1979р; періоди роботи з 13.05.1980р. по 15.05.1980р. і з 26.06.1982р. по 05.06.1984р; період роботи з 23.08.1979р; період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979р.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

08 жовтня 2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії та зарахуванням періодів стажу відповідно до даних трудової книжки від 25.03.1978р. НОМЕР_1 .

За принципом екстериторіальності заяву щодо перерахунку пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.10.2024 № 42 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 період роботи з 28.03.1974р. по 31.07.1979р. у Депо № 1 не підлягає зарахуванню до стажу через наявне виправлення у даті звільнення, періоди роботи з 13.05.1980р. по 15.05.1980р. і з 26.06.1982р. по 05.06.1984р. не підлягають зарахуванню до стажу, оскільки дані періоди завірені печаткою, відбиток якої непридатний для візуалізації. Період роботи з 23.08.1979р. у Дніпровському АТП не підлягає зарахуванню через відсутність інформації про звільнення і період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979р. - через відсутність дати відрахування з курсів і інформації про надання кваліфікації.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його законне право на перерахунок пенсії.

Ухвалою суду від 29.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058IV від 09.07.2003.

08.10.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, а саме зарахування до страхового стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки зазначених п. 4,3 на стор. 4-5; п. 5-8 на стор. 4-7; п.10-13 на стор. 6-9.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за результатами розгляду якої було встановлено, що не підлягають зарахуванню до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 25.03.1978 р. НОМЕР_1 , а саме: з 28.03.1974р. по 31.07.1979 р. у Депо №1 через наявне виправлення у даті звільнення; з 13.05.1980 р. по 15.05.1980 р. та з 26.06.1982 р. по 05.06.1984 р. оскільки печатка, якою завірені дані періоди непридатна для візуалізації; з 23.08.1979 р. у Дніпровському АТП через відсутність інформації про звільнення. Та період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979 р. - через відсутність дати відрахування з курсів і інформації про надання кваліфікації.

Відповідач вважає, що, записи в трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача зроблено без додержання вимог зазначених в Інструкції № 58. Для зарахування вищезазначених періодів роботи необхідно долучити уточнюючі документи для підтвердження вищезазначеного стажу роботи.

Позивачем надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення його конституційних прав на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

08.10.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії.

За принципом екстериторіальності заяву щодо перерахунку пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 42 від 16.10.2024 про відмову у перерахунку пенсії.

В рішенні відповідачем, зокрема, зазначено: «…Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 період роботи з 28.03.1974р. по 31.07.1979 р. у Депо №1 не підлягає зарахуванню до стажу через наявне виправлення у даті звільнення, періоди роботи з 13.05.1980 р. по 15.05.1980 р. і з 26.06.1982 р. по 05.06.1984 р. не підлягають зарахуванню до стажу, оскільки печатка, якою завірені дані періоди непридатна для візуалізації. Період роботи з 23.08.1979 р. у Дніпровському АТП не підлягає зарахуванню через відсутність інформації про звільнення і період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979 р. - через відсутність дати відрахування з курсів і інформації про надання кваліфікації».

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, за рішенням відповідача спірними періодами стажу позивача є періоди роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979, з 13.05.1980 по 15.05.1980, з 26.06.1982 по 05.06.1984, з 23.08.1979 та з 01.12.1979.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 25.03.1978, містить такі записи щодо спірних періодів (мовою оригіналу):

Депо № 1:

запис 3 28.03.1974 електрослесарем 3 розряда (Пр.№24-к от 28.03.1979);

запис 4 31.07.1979 уволен по собственному желанию (пр.№36-к от 03.08.1979).

Днепропетровское АТП-03121:

запис 5 23.08.1979 принят слесарем 3-го разряда по ремонту автомобилей (пр.№99к от 20.08.1979);

запис 6 01.12.1979 - зачислен учащимся курсов по подготовке водителей третьего класа для работы на автобусах (Пр.143к от 01.12.1979);

запис 7 13.05.1980 - зачислен стажером-водителем третьего класа после окончания курсов (пр.60к от 13.05.1980);

запис 8 15.05.1980 уволен в всязи с призывом в ряды Советской Армии (пр.61к от 15.05.1980).

Геническое Автопредприятие 21033:

запис 10 26.06.1982 принят водителем категории «Д» на все марки автомобилей (Пр.81 от 25.06.1982);

запис 11 10.01.1984 - переведен в АТП 21035 в связи с реорганизацией предприятий в соответствии с приказом автоуправления №579 от 29.12.1983 (Пр.3 от 04.01.1984);

запис 12 02.01.1984 принят в АТП 21035 водителем категории «Д» по переводу с Генического АТП 21033;

запис 13 05.06.1984 уволен с работы по инициатеве работника (Пр.60л от 06.06.1984).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відмовляючи позивачу у врахуванні спірного стажу за трудовою книжкою, відповідач виходив з наступного: наявне виправлення у даті звільнення, печатка, якою завірені дані періоди непридатна для візуалізації, відсутня інформація про звільнення, відсутня дата відрахування з курсів і інформація про надання кваліфікації.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 (далі Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірний період.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Отже, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди його роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979, з 13.05.1980 по 15.05.1980, з 26.06.1982 по 05.06.1984, з 23.08.1979 та період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.03.1978.

Тому, дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи підлягають визнанню протиправними, а спірний стаж зарахуванню.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позовні підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 1211,20 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, 69005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979, з 13.05.1980 по 15.05.1980, з 26.06.1982 по 05.06.1984, з 23.08.1979 та період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979; з 13.05.1980 по 15.05.1980; з 26.06.1982 по 05.06.1984; з 23.08.1979; період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979, із здійсненням відповідного перерахунку пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов