Справа № 160/29118/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Казаковій Л.А.
представника позивача Борисенка В.А.
представника відповідача Шаповал В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.ст.160, 161 КАС України та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання ухвали суду, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання уточненої позовної заяви, в якій зазначити код ЄДРПОУ відповідача, який відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у кількості відповідно до учасників справи.
На виконання ухвали суду 07.11.2024 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: уточнену позовну заяву, в якій зазначено код ЄДРПОУ відповідача 44118658.
Ухвалою суду від 11.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04.12.2024 року.
Крім того, 05.07.2024 р. нею до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області була направлена заява про проведення звірки даних №100/02-01, у якій вона зокрема просила здійснити перевірку даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у її власності та нарахованої суми податку. До наведеної заяви, було додано копію звіту про проведення технічного обстеження, складеного ТОВ «ДніпроБТІ» 14.06.2024 року. В свою чергу, листом від 19.07.2024 р. відповідач повідомив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення було винесено відповідно до норм чинного законодавства. Тобто, відповідачем всупереч підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України було відмовлено у перерахунку суми податку.
04.03.2025 року від позивача надійшло клопотання, в яких остання просила долучити до матеріалів справи копію технічного паспорту від 04.03.2025 р., виготовленого ТОВ «ДніпроБТІ» на об`єкт незавершеного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 та копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2025 р. щодо об`єкту незавершеного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову повністю, просила суд у задоволенні позову відмовити.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача свого представника до судового засідання не направила, про день та час його проведення повідомлялася належним чином.
Заслухавши пояснення представників сторін, викладені усно та письмово, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного догляду, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01.03.1991 р., за реєстровим номером 1-606.
26.03.2007 року позивач отримала дозвіл на виконання будівельних робіт по реконструкції житлового будинку з будівництвом господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради.
20.10.2016 року позивачем до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 , код будівлі за ДКО18 1110.3. будинок садибного типу.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 23.05.2024 р., ОСОБА_1 є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 827,9 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 07.11.2016, частка власності 1/1.
30.04.2024 року, з огляду на перебування у власності позивача житлової будівлі загальною площею 827,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були винесені спірні податкові повідомлення-рішення:
Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження, складеного ТОВ «ДніпроБТІ» 14.06.2024 року, за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: будинок садибного типу літ.А АДРЕСА_2 , замовник: ОСОБА_1 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації основних будівельних конструкцій, але щодо повної готовності об`єкта до експлуатації, то виконання 90% готовності за призначенням і в такому вигляді неможлива експлуатації та проживання на даному об`єкті.
10.07.2024 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про проведення звірки даних, в якій просив:
- здійснити перевірку даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку та нарахованої суми податку;
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 04.03.2025 р., ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 827,9 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 07.11.2016, частка власності 1/1. Додаткові відомості: ступінь будівельної готовності 80%, рік початку будівництва 1913.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі ПК України).
Згідно із пп.14.1.129-1, 14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
Відповідно до пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із пунктом 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Розділом XII ПК України врегульовано сплату платниками податків податку на майно.
Згідно із пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За змістом пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
В силу пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із пп.266.5 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп.«а» пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв.метрів.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України).
Згідно із пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок взаємодії між платником податків та контролюючим органом, зокрема унормований підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України, відповідно до якого платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
- права на користування пільгою із сплати податку;
- розміру ставки податку;
- нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
При цьому абзац другий підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлює, що у разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Отже, приведений вище підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України прямо передбачає, що за наявності розбіжностей між даними податкового органу і даними платника податків, пріоритет мають дані, підтверджені таким платником на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності (його набуття чи втрати).
Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Частиною 3 статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності така особа може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
На підставі наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що об`єкти незавершеного будівництва не визначені ПК України як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та до завершення будівництва (створення майна), введення його в експлуатацію та набуття права власності на окремий об`єкт нерухомого майна особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Крім того, суд бере до уваги те, що ГУ ДФС у Київській області у листі від 09.03.2016 року за №541/10/10-36-17-01 під час надання податкової консультації стосовно практичного використання статті 266 ПК України до об`єктів незавершеного будівництва зазначило, що в разі, якщо об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт нерухомого майна) тільки зводиться і ще не введений в експлуатацію, то він не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Обов`язок щодо обчислення, подання податкової декларації та сплати податку виникне після завершення будівництва, введення в експлуатацію та набуття права власності на окремий об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, серед інших, на такому принципі - презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Так, рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 р. №2/24 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р. №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста», станом на 01.01.2023 р. встановлено ставку податку у розмірі 1,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати для фізичних осіб за об`єкти квартири у будинках багатоквартирних масової забудови, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві власності належить майно: незавершене будівництво загальною площею 835,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Роде Карла, №1а,.
Вказана інформація є у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягом від 04.03.2025 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Слід зазначити, що у витязі зазначено тип об`єкта «незавершене будівництво», опис об`єкта: «Загальна площа (кв.м.) 835,1 кв.м., житлова площа (кв.м) : 125.8». Додаткові відомості: ступінь будівельної готовності 80%, рік початку будівництва 1913.
Однак, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 23.05.2024 р., ОСОБА_1 є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 827,9 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 07.11.2016, частка власності 1/1.
При цьому, за результатами звіту про проведення технічного обстеження від 14.06.2024 р. встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації основних будівельних конструкцій, але щодо повної готовності об`єкта до експлуатації, то виконання 90% готовності за призначенням і в такому вигляді неможлива експлуатації та проживання на даному об`єкті.
Суд зазначає, що 10.07.2024 року представник позивача звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із заявою про проведення звірки даних, в якій зазначив усі суттєві обставини, пов`язані з набуттям ним права власності на спірне нерухоме майно, та долучив до неї зокрема копію звіту про проведення технічного обстеження, складеного ТОВ «ДніпроБТІ» 14.06.2024 р.
Такі дії платника податків слід розцінювати як використання права, наданого підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України, на проведення звірки даних.
Проте, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у листі від 19.07.2024 року не надало жодної оцінки повідомленим платником податків обставинам та не навело підстав для їх відхилення.
Суд також враховує, правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2024 року по справі №440/9997/22, а саме: «При обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий орган повинен використовувати не тільки дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але й наявні відомості, що містяться в оригіналах відповідних документів платника податків, зокрема в документах на право власності (за умови їх подання). За наявності розбіжностей у таких даних оригінали документів, надані платником, зокрема документи на право власності, мають пріоритет над даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.»
З огляду на зазначені вище норми права, встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивач не має у власності об`єктів нерухомого майна, які є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та на момент виникнення спірних правовідносин таких об`єктів у власності також не мав.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дану позовну заяву слід задовольнити з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, а тому судовий збір у розмірі 3 134,35 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних відшкодувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складений 24.03.2025 року.

Суддя К.С. Кучма