Справа № 400/5973/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р. № 400/5973/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 2. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016,
провизнання протиправним та скасування рішення від 18.01.2024 №98 та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Миколаївській області) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ у Львівській області) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.01.2024 року № 98 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 02 січня 2024 року із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1981 року по 01.07.1986 року згідно з довідкою від 25.01.24 № 24-5821, а також періоди роботи з 14.08.1986 року по 03.01.1995 року в колгоспі «Росія» та з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року у ФГ «Міжлуки» згідно із записами внесеними до трудової книжки серії НОМЕР_1

Ухвалою від 04.07.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками розгляду поданої 16.01.2024 року позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено у призначенні такої пенсії зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 31 рік та зазначено, що страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 17 днів.

Так, не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 14.08.1986 по 03.01.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні видану на підставі первинних документів та період роботи у ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 по 30.08.2000 оскільки відсутня інформація про сплату внесків. Для зарахування зазначеного періоду згідно трудової книжки НОМЕР_1 необхідно долучити довідку про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ФГ «Міжлуки» за ОСОБА_1 .

16.02.2024 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача 1 із додатковими документами, а саме подала довідку від 25.01.2021 № 24-5821, видану Одеською державною академією будівництва та архітектури про період навчання з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року на денній формі навчання Миколаївського інженерно-будівельного факультету Одеського інженерно-будівельного інституту. А також надала інформацію з трудової книжки НОМЕР_1 про відпрацьовані вихододні сторінки 19 та 19 трудової книжки НОМЕР_1 . Проте, будь-яких рішень від відповідача 1 позивач так не отримала.

На думку позивача, відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача які в ній зазначені.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що записи у трудовій книжці про трудову діяльність працівника не завжди відповідають його фактичному страховому стажу. Відтак, лише до 01.01.2004 року трудовий стаж зараховується як страховий за умови сплати страхувальником збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.Оскаржуване рішення прийнято з урахуванням принципу територіальності та з урахуванням вимог вказаного вище Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 17 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі з 14.08.1986 по 03.01.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні видану на підставі первинних документів та період роботи у ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 по 30.08.2000 оскільки відсутня інформація про сплату внесків.

Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що основним документом для призначення всіх видів пенсій є трудова книжка. Якщо до неї внесені всі відомості про роботу: повна назва підприємства, установи, організації, цеху, дільниці або іншого структурного підрозділу; професії або посади; дата прийняття, переводу та звільнення працівника. Тобто, якщо в трудову книжку у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 та внесені всі відомості, якими визначається право на пенсійне забезпечення, то немає необхідності щодо видачі підприємствами та організаціями інших документів.

Вік ОСОБА_1 на дату звернення із заявою від 16.01.2024 року про призначення пенсії за віком становив 60 років 15 днів.

Згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивачки становить 22 роки 4 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону № 1058, оскільки необхідно було мати 31 рік. Отже, страховий стаж позивача становить 22 роки 4 місяці 17 днів. Право на пенсійну виплату позивач набуде після досягнення 63-річного віку.

Крім того відповідач вказав на порушення позивачем строку звернення до суду.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення позивач, при досягненні 60-річного віку, звернувся 27.09.2021 року до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності, в результаті розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, ГУ ПФУ у Львівській області 18.01.2024 року прийнято рішення № 98 про відмову в призначенні пенсії, зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 31 рік та зазначено, що позивач не додав документи, а саме довідки про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні видану на підставі первинних документів.

Відповідач вказав, що на день звернення із заявою позивачу виповнилось 60 років, страховий стаж його склав 22 роки 04 місяці 17 днів. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі з 14.08.1986 року по 03.01.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні видану на підставі первинних документів та період роботи у ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року, оскільки відсутня інформація про сплату внесків.

Для зарахування зазначеного періоду згідно трудової книжки НОМЕР_1 необхідно долучити довідку про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ФГ «Міжлуки» за ОСОБА_1 .

Вважаючи вищенаведену відмову відповідача щодо не зарахування стажу та, як наслідок, не призначення пенсії, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положено ст. 1 Закону № 1058 пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років.

Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Відтак, для призначення позивачеві пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 31 рік.

Як встановлено судом вище, позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 16.01.2024 року, згідно паспортних даних досяг віку 60 років, що не заперечується сторонами.

Згідно рішення від 18.01.2024 року №98 вбачається, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що згідно з наданими до документами, страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність 31 року необхідного страхового стажу.

Не враховано до загального страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки позивач не надав уточненні довідки.

Суд зазначає, що , ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії подавалася трудова книжка серії НОМЕР_1 , в якій внесені всі записи про роботу в тому числі вихододні а період роботи в колгоспі «Росія» Іванівського району Херсонської області, свідоцтво про укладення шлюбу, та додатково поданий докумен довідка про період надвчання від 25.01.2024 № 24-5821.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи та період роботи, є трудова книжка. Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973р. № 656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації, а тому саме по собі недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, але не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Дані положення повністю співпадають з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників». Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яка була чинна на момент роботи в спірний період позивача, встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Окрім того, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а.

Записи про період роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Росія» з 14.08.1986 року по 03.01.1995 року внесені без виправлень, містять підстави внесення записів, запис про звільнення підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою.

Що стосується періоду роботи в ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року слід зазначити. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 641/5501/17, в якій Верховний суд встановив, що частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній форм. Абзацом 9 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що за осіб, зазначених у пунктах 8, 11 - 14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога, надбавка і компенсації.

В силу частини шостої статті 21 Закону № 1058-IV відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 10, 12 - 15, 18 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсій-ного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу.

Враховуючи те, що при зверненні до органів Пенсійного фонду України позивач надала всі необхідні документи, про недоліки яких чи посилання на їх відсутність не зазначено, посилання Відповідача 2 на неможливість врахування у страховий стаж періоду роботи в ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року у зв`язку з тим, що відсутні відомості щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, є безпідставними, оскільки вини ОСОБА_1 у цьому немає, такі відомості відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» подаються підприємствами, установами, організаціями, які виплачуються заробітну плату, грошове забезпечення.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року по справі № 641/5501/17. Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, відповідно до статті 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Суд вказує, що відповідача 1 ніхто не позбавляв права здійснити перевірку наданих позивачем документів.

Правонаступник колгоспу «Росія» та ФГ «Міжлуки» знаходяться на території Херсонської області, яка на сьогоднішній день окупована військами російської федерації, і можливості у позивача без ризику для власного життя щодо ппоїзду на окуповану територію та отримання будь-яких документів не має.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці.

У виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Позивачкою подано до відповідача 1 всі наявні документи, які оформлені належним чином, однак останнім безпідставно та незаконно не враховані дані всіх поданих позивачкою документів для обчислення стажу для права на пенсію за віком.

Том у суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював та отримував заробітну плату на території України. Те, що Пенсійний орган позбавлений можливості провести перевірку відповідності записів трудової книжки первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки трудова книжка заповнена та внесені всі записи про періоди роботи належним чином. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.10.2018р. у справі № 235/2357/17, від 09.08.2019 року у справі № 229/954/17, від 31.10.2019 року у справі № 711/10426/16-а, від 18.03.2020 року у справі № 243/6299/17, від 08.04.2020 року у справі №428/4816/17

Що стосується періоду роботи позивачки в ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року суд зазначає, згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 641/5501/17, в якій Верховний суд встановив, що частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній форм. Абзацом 9 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що за осіб, зазначених у пунктах 8, 11 - 14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога, надбавка і компенсації. В силу частини шостої статті 21 Закону № 1058-IV відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 10, 12 - 15, 18 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями,відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу

При зверненні до органів Пенсійного фонду України позивач надала всі необхідні документи, про недоліки яких чи посилання на їх відсутність не зазначено, посилання Відповідача 2 на неможливість врахування у страховий стаж періоду роботи в ФГ «Міжлуки» з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року у зв`язку з тим, що відсутні відомості щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, є безпідставними, оскільки вини ОСОБА_1 у цьому немає, такі відомості відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» подаються підприємствами, установами, організаціями, які виплачуються заробітну плату, грошове забезпечення.

Правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року по справі № 641/5501/17.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 2 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до трудового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, є протиправними, оскільки такий стаж роботи позивача підтверджений трудовою книжкою.

Щодо вимоги зобов`язати призначити та виплачувати пенсію, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права;ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до п. 2 - 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, суд не може перебирати повноваження та здійснює лише

функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 16.01.2024 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення про відмову в призначенні пенсії, яким позивачу також відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду, винесено ГУ ПФУ у Львівській області, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУ ПФУ у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.01.2024 року № 98 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1981 року по 01.07.1986 року згідно з довідкою від 25.01.24 № 24-5821, а також періоди роботи з 14.08.1986 року по 03.01.1995 року в колгоспі «Росія» та з 04.01.1995 року по 30.08.2000 року у ФГ «Міжлуки» згідно із записами внесеними до трудової книжки серії НОМЕР_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.01.2024 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.03.2025 року.

Суддя О.В. Малих