Справа № 520/20642/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 р. Справа № 520/20642/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.01.25 по справі № 520/20642/24

за позовом ОСОБА_1

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить :

стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у сумі 419 091.90 грн з відрахуванням належних до сплати податків і зборів.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач вчасно не виконав рішення суду про поновлення позивача на посаді, з огляду на що, має сплатити середній заробіток за час затримки негайного виконання рішення суду.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що управління у спірних правовідносинах діяло згідно з чинним законодавством, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 419 091.90 грн з відрахуванням належних до сплати податків і зборів.

Рішення вмотивовано тим, що оскільки судом встановлено факт затримки виконання рішення суду від 18.05.2023 по справі № 520/1979/23, у період з 19.05.2023 (наступний день з дати винесення судового рішення) по 01.05.2024 (день, до дати винесення відповідачем наказу про поновлення позивача на посаді), то позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідач перебуває з 23.09.2022 у стані припинення, структура та штатна чисельність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у 2023 році не затверджувалась, як і не затверджувався кошторис міжрегіонального управління на 2023 та на 2024 роки. Відтак, виконання рішення суду про поновлення на посаді від 18.05.2023 у справі № 520/1979/23 ускладнювалось відсутністю затвердженої структури та штатної чисельності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та відсутністю кошторису установи.

Посилається на те, що з відповідача стягнуто надмірно високу та неспівмірну з основним боргом суму. Так, відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 520/1979/23 на користь позивачки стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 163 260.70 грн. Натомість оскаржуваним рішенням на користь позивача стягнуто 419 091.90 грн. Вказана сума є значною та неспівмірною із сумою, яка була присуджена позивачці як компенсація за час вимушеного прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.12.2022 № 6524/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено 30.12.2022 з посади заступника начальника відділу оплати праці Управління фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до пункту 1 частини 1, абзацу третього частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з реорганізацією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, з припиненням державної служби (а.с. 28).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі № 520/1979/23 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.12.2022 № 6524/к «Про звільнення ОСОБА_1 » за пунктом 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу оплати праці Управління фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 163 260.70 грн з відрахуванням належних до сплати податків і зборів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023 по справі № 520/1979/23 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 31.01.2024 по справі № 520/1979/23 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 520/1979/23 набрало законної сили 24.10.2023.

При цьому, ОСОБА_1 поновлено на посаді, наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 7/к від 02.05.2024 (а.с. 48).

08.05.2024 ОСОБА_1 звільнено, за власним бажанням, згідно з наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2024 № 9/к (а.с. 64).

За вказаних обставин, позивач вважає, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення суду про поновлення її на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Позивачка, стверджуючи про затримку виконання рішення про поновлення на посаді в період з 19.05.2023 по 01.05.2024 включно 249 робочих днів, у зв`язку з чим у вказаний період позивачка перебувала у вимушеному прогулі, не отримавши відшкодування середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді в силу приписів статті 236 КЗпП України, звернулася до суду з позовом у цій справі.

Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон України № 1404-VIII).

За змістом статті 65 Закону України № 1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18, від 20.10.2022 у справі № 160/12318/21, від 20.11.2024 по справі № 560/4660/23, від 20.11. 2024 по справі № 560/4660/23.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, приписами якої передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У постанові від 21.02.2023 у справі № 380/10648/21 Верховний Суд вказав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.11.2024 у справі № 640/22270/21

У справі, що розглядається, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі № 520/1979/23, яке набрало законної сили, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу оплати праці Управління фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). При цьому допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, існування зазначеного судового рішення породжує у відповідача обов`язок його негайного виконання щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.

Проте, як висновується з матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі № 520/1979/23 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконане лише 02.05.2024 наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.05.2024 № 7/к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » з 02.05.2024.

Так, визначивши наявність у цій справі затримки виконання судового рішення, варто зауважити, що початком періоду затримки є день, наступний за днем після ухвалення рішення про поновлення на роботі, тобто 09.05.2023.

За таких обставин та правового врегулювання колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про затримку з боку відповідача виконання судового рішення, а відтак і про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки середнього заробітку за час такої затримки, а саме за період з 19.05.2023 по 01.05.2024.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2022 у справі № 560/7496/20 дійшов висновку про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 31.01.2025 у справі № 160/19128/23.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Отже, у цьому випадку позивача фактично позбавлено права на отримання заробітної плати внаслідок не виконання відповідачем рішення суду у справі № 520/1979/2.

Таким чином, у цьому випадку подією, з якою пов`язана виплата затримки виконання рішення суду, є день незаконного звільнення позивача, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Частиною першою статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100), згідно з пунктом 5 якого нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі № 520/1979/23 про поновлення позивача на посаді суд виходить із середньоденної заробітної плати за два попередні місяці перед звільненням ОСОБА_1 - 30.12.2022 (наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.12.2022 № 6524/к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено позивача 30.12.2022) - жовтень та листопад 2022.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 становив 1 683.10 грн, який визначено в рішенні суду № 520/1979/23 про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що набрало законної сили, тому не потребує доказування.

Згідно з довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 198.08.2024 № 12-18-11/СЗ середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 683.10 грн, яку розраховано виходячи із заробітної плати 32 937.00 грн за жовтень 2022, 39 436.20 грн за листопад 2022 (72 373.20 грн : 43 (кількість робочих днів в жовтні - листопаді 2022) = 1 683.10 грн).

Період затримки виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі № 520/1979/23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді становить 249 робочих днів - з 19.04.2023 (наступний день після ухваленого рішення суду) по 01.05.2024 (наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.05.2024 № 7/к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 »).

Таким чином, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток в розмірі 419 091.90 грн (1 683.10 грн х 249 днів), як це правильно обраховано судом першої інстанції.

При цьому, доводів щодо незгоди з обрахунком робочих днів у період з 19.04.2023 по 19.04.2023 апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про перебування Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в стані припинення, а також про закриття рахунків відповідача та відсутності грошових коштів жодного значення для вирішення питання про компенсацію вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі не мають.

Жодних причин та обставин, що унеможливлювали або перешкоджали відповідачу виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі апеляційна скарга не містить.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 по справі № 520/20642/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк