Справа № 522/116/25
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №522/116/25
Провадження №2-а/522/4/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду 03.01.2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій позивачка просить суд скасувати Постанову серії ЕНА №3693962 від 20.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та провадження у даній справі закрити. Також просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 20.12.2024 року вона, керуючи транспортним засобом BMW 530I, д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася по трасі М-05 у бік м.Києва. Під`їжджаючи до блокпоста поліції, вона збавила швидкість руху та побачила по праву сторону наявність дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та дорожній знак 3.41 «Контроль». Дотримуючись вимог правил дорожнього руху, вона перед дорожнім знаком 2.2 здійснила зупинку та продовжила рух, потихеньку проїжджаючи безпосередньо блокпост. По переду неї рухалося інше авто, яке було зупинено працівниками поліції, а нею самостійно було прийнято рішення зупинитись. До неї підійшов працівник поліції та поцікавився, чи знає вона причину зупинки. Вона повідомила, що не знає, оскільки вона зупинилася з власної ініціативи. Проте, працівник поліції повідомив їй, що вона не здійснила зупинку перед дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», та наказав припаркуватися на узбіччі та надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що нею було виконано, після чого безпідставно виніс постанову серії ЕНА №3693962 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Між тим із вказаною постановою позивачка не згодна та вважає її незаконною. Посилалася на те, що правил дорожнього руху вона не порушувала, а зазначена постанова винесена з порушеннями норм процесуального та адміністративного права. Вважає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, проте як належних доказів її вини працівником поліції не було надано, а саме пункт 7 «до постанови додаються» - не заповнений, тобто оскаржувана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. Факт вчинення нею правопорушення жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим та належним доказом. Крім того, працівником поліції не була виконана вимога ч.3 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме, він не представився, не ознайомив її з доказами правопорушення, не зазначив, що ведеться відеозапис розмови на боді-камеру. Позивачка вважає, що постанову прийнято з порушеннями діючого законодавства, без з`ясування всіх обставин справи, а тому вважає, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення дорожнього знаку, проїзд без зупинки заборонено, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню. У зв`язку з цими обставинами Гудковська В.С. вимушена була звернутися до суду з зазначеним позовом.

Матеріали позову отримано суддею 06.01.2025 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13.01.2025 року.

До суду 13.01.2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про направлення справи за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси за місцезнаходженням Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, як відповідача.

У судове засідання 13.01.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Розгляд справи відкладено на 22.01.2025 року.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року Заяву ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю - залишено без задоволення.

У судовому засіданні 22.01.2025 року ОСОБА_1 , просила замінити відповідача Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області на належного відповідача - Департамент патрульної поліції.

Протокольною ухвалою суду, враховуючи згоду позивачки, замінено неналежного відповідача - Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області на належного відповідача - Департаменту патрульної поліції, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 25.02.2025 року для направлення копії позову відповідачу.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року витребувано з Міністерства соціальної політики України (01601, м.Київ, вул.Еспланадна, 8/10) інформацію Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, а саме: загальні відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування ВПО на території, де виникли обставини, зазначені у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО, дані про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на теперішній час.

05.02.2025 року представник Департаменту патрульної поліції надіслав суду відзив, в якому просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 20.12.2024 року в ході виконання службових обов`язків інспектором 1-го взводу 7-ої роти 2-го батальйону полку УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Руднєвим О.М. за адресою: Одеська область, Одеський район, траса М05 «Київ-Одеса», 452 км., виявлено транспортний засіб марки BMW 530I, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням громадянки ОСОБА_1 , яка керуючи зазначеним транспортним засобом не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушила вимоги п.8.4.б ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Факт вчинення адміністративного правопорушення позивачкою підтверджується поясненнями самої позивачки (отриманими під час зупинки та розгляду адміністративної справи), а також відеозаписами з портативного відеореєстратора патрульних поліцейських (ПВР) за №471020, який зазначено в фабулі оскаржуваної постанови. Щодо тверджень неправомірно винесеної постанови: по-перше, інспектором патрульної поліції, який перебував у складі екіпажу патрульної поліції на добовому чергуванні, особисто (візуально) виявлено факт адміністративного правопорушення вчиненого позивачем. Одразу після цього ним був зупинений автомобіль під керуванням позивача і між ними відбулася розмова, яка зафіксована на ПВР поліцейського і спростовує позицію позивача про те, що вона зупинялась на вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР. Навпаки, з відеозапису вбачається, що позивачка цей знак навіть і не помітила проїжджаючи повз нього. ОСОБА_1 не заперечувала проти звинувачення поліцейського у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Не надала жодних пояснень з даного приводу, лише мовчки погодилась з ним. По-друге, також відеозаписом з ПВР патрульних поліцейських зафіксовано як один напарник зупинив авто позивачки та повідомив про причини зупинки, а інший напарник підійшов після того, як позивачка припаркувала свій автомобіль, і провів розгляд справи у відповідності до Закону. Щодо не виконання вимог ч.3 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію» зазначили, що дійсно, на відео не чутно чи представився патрульний поліцейський чи ні. Але видно обставини, за яких почався контакт між поліцейським і позивачкою. Остання сиділа в машині і спілкувалась по телефону, патрульного поліцейського не слухала та намагалася перевести автомобіль в режим стоянки. Побачивши, що у водія не виходить припаркувати автомобіль, патрульний поліцейський намагався порадити їй що саме потрібно зробити, щоб убезпечити себе, пасажирів та оточуючих. І так трапилось, що в ході спілкування більше в представленні поліцейського не виникло необхідності. Звертаємо увагу суду, що громадянка ОСОБА_1 не висувала вимоги представитись поліцейському і не висувала вимогу надати на ознайомлення свої документи. Зазначили, що на відеозаписі зафіксовано, що зупинивши авто під керуванням громадянки ОСОБА_1 , остання фактично погодилась з висунутим їй звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення. Не наполягала на пред`явленні їй відеодоказів. Саме тому відео з відеореєстратора службового авто не записувалось на електронні носії інформації. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивачки, останній зачитувались її права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, у тому числі її право знайомитись з матеріалами адміністративної справи. ОСОБА_1 скористувалась своїми права на власний розсуд та не заявляла клопотання щодо надання їй на ознайомлення відеозапису, на якому зафіксований факт вчинення нею адміністративного правопорушення. До відзиву ДПП було долучено диск з відеозаписом даної події. Вважають, що в обґрунтування позовних вимог позивачкою не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Крім того, інспектор має всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, ним дотримана процедура розгляду справи на місці вчинення правопорушення, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3693962 від 20.12.2024 року є такою, що винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством, ґрунтується на повному та всебічному розгляді справи, належних, допустимих та достатніх доказах вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

24.02.2025 року ОСОБА_1 через систему Електронний суд надала відповідь на відзив, в якій просила поновити їй процесуальний строк для подання відповіді на відзив по даній справі, прийняти відповідь на відзив до розгляду, долучити до матеріалів справи, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначила, що відповідачем не надано відеодоказів, які б підтверджували вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Щодо зупинки на вимогу дорожнього знаку 2.2 зазначила, що від блокпосту поліції, що розташований на трасі М-05, 452 км, де сталася подія 20.12.2024 року, дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розташований не менше, аніж за 50 м, тобто ближче до водіїв, що направляються з м.Одеси у напрямок м.Києва. 20.12.2024 року близько о 06.00 год. був туман та у вказаний час доби у грудні місяці досить темно, а переді нею їхали інші транспортні засоби, у зв`язку з чим, поліцейський, стоячи близько 50 м від дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не міг достовірно бачити, чи виконала вона вимоги вказаного знаку. Проте, вона збавила швидкість, а потім зробила повну зупинку перед дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», що розташований приблизно за 50 м до поліції, та поїхала далі. Під`їжджаючи безпосередньо до поліцейських, тобто через 50 м після вказаного дорожнього знаку, вона зупинилась ще раз, самостійно, оскільки думала, що буде перевірка документів на блокпосту. Крім того, поліцейський ніяким жестом не вказував їй зупинитися. Зупинившись, вона відкрила вікно, та, побачивши це, до неї підійшов інспектор поліції, який не назвався, а запитав, чи знає вона причину зупинки. Крім того, відео з боді-камери першого інспектора поліції, який підійшов до неї на початку відео, та який не назвався, починається на моменті, коли вона вже стояла й у неї відкрито вікно. Коли інспектор поліції сказав «Там бачите знак STOP знаходиться!», вона відповіла «...Ааа....Да!..», тому що дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» вона бачила та, оскільки знаходилася на блокпосту, вважала, що буде відбуватися перевірка документів, що посвідчують особу. Тому вважає твердження представника Відповідача, що вона не помітила дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», ніяким чином не підтверджується її реплікою «...Ааа....Да!..», оскільки вона виконала вимоги вказаного дорожнього знаку перед ним. Вважає доводи представника Відповідача щодо визнання її вини, у вчиненому адміністративному правопорушенні, а саме «...Ааа....Да!..» ,не свідчить про визнання обставин вчинення нею адміністративного правопорушення, а свідчить про те, що вищевказаний дорожній знак вона бачила та зрозуміла причину, з якої до неї підійшов поліцейський (перевірка документів на блокпосту). Вказала, що представник Відповідача помилково вважає, що якщо вона не заперечувала проти інкримінованого їй адміністративного правопорушення на місці та не надавала жодних пояснень, то вона погодилася з ним. Ненадання нею пояснень, що, до речі, не просив її робити інспектор поліції, є її конституційним правом. Більш того, вона не розуміла, що відбувається. Її жодного разу за майже 2 роки керування транспортним засобом не зупиняли інспектори патрульної поліції, хоча вона користується автомобілем кожен день по місту, інколи виїжджає за його межі та неодноразово перетинала даний блокпост. Під час спілкування з інспектором поліції 1 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Руднєвим О.М. вона не чинила опору та не перешкоджала виконанню його службових обов`язків з метою уникнення будь-якої конфліктної ситуації. Разом з цим, розуміючи неможливість о 6 год. ранку скористатися своїм правом на правничу допомогу, вона вирішила не перешкоджати інспектору поліції під час винесення постанови. Вважає, що відповідачем не надано будь-яких достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості винесеної постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3693962 від 10.12.2024 року та накладення на неї адміністративного стягнення у розмірі 340,00 грн. Зазначені дії інспектора поліції не відповідають вимогам закону, а постанова не підтверджує скоєння нею адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні 25.02.2025 року була присутня ОСОБА_1 , просила прийняти відповідь на відзив.

Представник Департаменту патрульної поліції Сердюк А.В. зазначив, що відповідь отримали лише сьогодні, потрібен час на ознайомлення та подання заперечень, розгляд справи просив відкласти.

Протокольною ухвалою суду прийнято відповідь на відзив, задоволено клопотання представника відповідача, надано час на ознайомлення, розгляд справи відкладено на 20.03.2025 року.

У судовому засіданні 20.03.2025 року була присутня ОСОБА_1 , позов підтримала та пояснила, що вона 20.12.2024 року о 06.00 год. ранку рухалася по трасі М-05 у бік м.Києва, побачивши перед собою блокпост, зробила повну зупинку, та продовжила рух. По переду неї рухалося інше авто темного кольору, та вона ще раз самостійно зупинилася та відкрила вікно, працівник поліції запитав її чи знає вона причину зупинки, на що остання відповіла, що не знає, після чого він запитав чи бачила вона знак «Стоп», на що вона відповіла «Так», а поліцейський наказав їй припаркуватися праворуч, що вона й зробила. Зазначила, що поліцейський не сказав їй причину зупинки. Після цього до неї підійшов працівник поліції ОСОБА_2 , вона надала йому всі свої документи, а він їй повідомив, що вона порушила дорожній знак 2.2 ПДР. Вона нічого йому не казала, оскільки на той час була розгублена і не розуміла, він роз`яснив її права, вона запитала, чи можливо закрити адміністративну справу за малозначністю, на що він відмовив. Вона була дуже схвильована. Поліцейським було прийнято постанову, яку вона вирішила оскаржити, а вже вдома вона побачила, що в п.7 даної постанови нічого не вказано тобто не зазначено жодних доказів вчинення нею адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні було оглянуто відео з доданого до відзиву компакт-диск., на якому вбачається її зупинку поліцейським та повідомлення про те, що позивачка порушила правила ПДР і що вона не зупинилися як того вимагає дорожній знак, у зв`язку з чим відносно неї ьул складено постанову про притягнення до адмінвідповідальності, та позивачка всі обставини підтвердила.

На питання головуючого по справі ОСОБА_1 зазначила, що під час розгляду справи вона не надавала пояснень і дійсно не заперечувала щодо порушень ПДР, бо вона розуміла, що нічого не може вдіяти, та розгубилася. Раніше вона притягалася до адміністративної відповідальності Київський районним судом м.Одеси. Свою вину не визнає.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою складання повного тексту рішення є 25.03.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.12.2024 року інспектором 1 взводу 7 роти 2 батальйону УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Руднєвим О.М. було винесено постанову серія ЕНА №3693962, за якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено на позивачку адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.18-19).

У постанові серії ЕНА №3693962 від 20.12.2024 року зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 530I, д.н.з. НОМЕР_1 , 20.12.2024 року о 06.06 год. на трасі М-05 452км, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», а саме, здійснила проїзд без зупинки в зоні дії дорожнього знаку, чим порушила п.8.4.б Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В оскаржуваній постанові також зазначено, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора ПВР 471020, але ці дані зафіксовано не у 7 (сьомому) пункті постанови, а у 5 (п`ятому).

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичною підставою для відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектора з паркування в даному випадку, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена законодавством.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п.1.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що вони відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пунктом 2.3 ПДР, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху».

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору, швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 8 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4 ПДР, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема знаки пріоритету.

Згідно п.2.2 підрозділу 3 розділу 33 ПДР, дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» - забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 ПДР «Стоп-лінія», а у разі, коли вона відсутня, перед знаком.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, зокрема, ч.1, 2, 3, 5, 6, 8, 10, 11 ст.121, ст.121-1, 121-2, ч.1, 2, 3, 5, 6 статті 122, ч.1 ст.123, ст.125, ч.1, 2, 4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

ОСОБА_1 у своєму позові заперечує наявність адміністративного правопорушення, а саме вважає, що вона не порушувала правил дорожнього руху та дію знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», який встановлено на трасі М-05 «Київ-Одеса» 452 км, оскільки вона, під`їжджаючи до блокпоста поліції, збавила швидкість руху, побачивши наявність дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та дорожній знак 3.41 «Контроль». Дотримуючись вимог правил дорожнього руху, вона перед дорожнім знаком 2.2 здійснила зупинку та продовжила рух, потихеньку проїжджаючи безпосередньо блокпост. Безпосередньо на блокпосту вона зупинилася з власної ініціативи, проте, працівником поліції, було винесено постанову серії ЕНА №3693962 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, а саме, невиконання вимоги дорожнього знаку 2.2.

З оглянутого судовому засіданні відеозапису, долученому до матеріалів справи, вбачається, що інспектором патрульної поліції був зупинений автомобіль під керуванням позивачки, який запитав чи знає вона причину зупинки, на що остання зазначила, що не знає. Далі поліцейський вказав на знак «СТОП» та запропонував позивачці припаркувати свій автомобіль.

З даного відеозапису вбачається, що позивачка зазначений знак навіть і не помітила проїжджаючи повз нього, та в подальшому не заперечувала проти пред`явленого поліцейським їй адміністративного правопорушення. Також судом встановлено, що під час всього часу з моменту зупинки і до закінчення складання постанови позивачка не заперечувала проти вчинення даного правопорушення і не надала жодних пояснень з даного приводу. При цьому суд зауважує, що після того, як позивачка перепаркувала свій автомобіль, просила поліцейського не складати відносно неї постанову, оскільки в неї вже є правопорушення.

Будь-яких очевидних сумнівів щодо розгляду справи та складання постанови не працівником поліції, тобто не уповноваженою особою, позивачка не визначала.

Дійсно, на відео не чутно чи представився патрульний поліцейський чи ні. Але видно обставини, за яких почався контакт між поліцейським і позивачем. Остання сиділа в машині і спілкувалась по телефону, патрульного поліцейського не слухала та намагалась перевести автомобіль в режим стоянки. Побачивши, що у водія не виходить припаркувати автомобіль, патрульний поліцейський намагався порадити їй що саме потрібно зробити, щоб убезпечити себе, пасажирів та оточуючих.

Сама ж ОСОБА_1 не висувала вимоги представитись поліцейському і не висувала вимогу надати на ознайомлення свої документи. При цьому суд зауважує, що працівником поліції чітко також було зачитано оскаржену постанову.

Крім того, позивачка не просила пред`явити їй відеопоказ скоєного нею адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи, позивачці були роз`яснені права передбачені ст.63 Конституції України та ст.168 КУпАП, в тому числі знайомитися з матеріалами справи.

В подальшому, поліцейським було складено постанову за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 скористалася своїми права на власний розсуд, письмових пояснень на місці скоєння правопорушення не надавала, клопотання щодо надання їй на ознайомлення відеозапису, на якому зафіксований факт вчинення нею адміністративного правопорушення, не заявляла.

Згідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з пп.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

У відповідності до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.80, 81, 121-126, 127-1 - 129, ч.ч.1, 2, 3, і 4 ст.130 і ст.139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

У відповідності до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП та п.10 розділ III Інструкції №1395, при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відео реєстратора поліцейського ПВР 471020, який повністю підтверджує наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що вона виконала умови дорожнього знаку 2.2, а на блокпосту автомобіль зупинила з власної ініціативи, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та наданим відповідачем відеозаписом.

Суд також не приймає до уваги доводи позивачки про те, що в постанові не міститься належних та допустимих доказів скоєння нею адміністративного правопорушення, тобто у 7 (сьомому) пункті оскаржуваної постанови не містяться посилання на відеозапис з портативного відеореєстратора, оскільки саме посилання на ПВР 471020 у даній постанові є, але ці дані зафіксовано не у 7 (сьомому) пункті постанови, а у 5 (п`ятому).

Таким чином, позивачкою суду не було надано належних та допустимих доказів щодо спростування факту вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме того, що нею не було порушено вимог п.8.4.б ПДР, а саме, дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено.

У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення інспектор діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, та правомірно притягнув правопорушника позивача до передбаченої законом адміністративної відповідальності, наклавши на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., а тому позов не підлягає задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, в задоволенні стягнення судових витрат необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.19, 63 Конституції України, ст.ст.2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.3 ст.194, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 294 КАС України, ст.ст.9, ч.1 ст.122, 222, 251, 252, 254, 258, 268, 276, 278, 280, 283, 289 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.03.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.