Справа № 240/38369/21
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Чиркіна С.М.
25 березня 2025 року
Проте із позицією, викладеною у цій постанові, не погоджуюся, і користуючись правом судді на окрему думку (стаття 34 Кодексу адміністративного судочинства України, далі -КАС України), зазначаю таке.
І. Короткий зміст позовних вимог.
Вишевицька сільська рада звернулась до суду з позовом, у якому просила:
- визнати реєстраційні дії державного реєстратора Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюка Сергія Вікторовича незаконними;
ІІ. Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 24.01.2020 № 6-799/14-20-СГ між Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області та ТОВ «Юнекс Консалтінг» був укладений договір № 133 від 28.05.2020 про проведення інвентаризації земель у Житомирській області.
20.08.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області був прийнятий наказ №2-ІЗ "Про затвердження документації з інвентаризації", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, загальною площею 521,8397 га.
Судом також встановлено, що між Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області та Вишевицькою сільською радою виникли спірні правовідносини щодо права на зазначені земельні ділянки (далі - спірні земельні ділянки).
Також судами встановлено, що 23.04.2021 Вишевицькою сільською радою на четвертій сесії VІІІ скликання були прийняті рішення №№ 175, 176, 177, 178, 179 про прийняття спірних земельних ділянок у комунальну власність.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 в справі №240/16099/21 скасовані рішення Вишевицької сільської ради від 23.04.2021 № 175, 176, 177, 178, 179 про прийняття спірних земельних ділянок у комунальну власність.

24.09.2021 державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюком Сергієм Вікторовичем зареєстровано заяви Поліської дослідної станції та ОСОБА_1 про реєстрацію речового права на земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:000:0121, :02:000:0007, :02:000:0006, :04:000:0123, :01:000:1269.

07.11.2021 державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюком Сергієм Вікторовичем були прийняті рішення №№ 61412817, 61412734, 61412750, 61412775, 61412828 про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:000:0121, :02:000:0007, :02:000:0006, :04:000:0123, :01:000:1269 за Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права (права постійного користування земельною ділянкою) інформації про правокористувача земельних ділянок (Поліська дослідна станція імені О.М. Засухіна Інститута картоплярства Національної академії наук України), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 16.11.2021 /а.с. 35-44, том І/.

Підставою для державної реєстрації прав зазначено лист серії та номер: 11-6-0.-3561/2-21, виданий 30.06.2021 Головним управлінням Держгеокадастру, відомості з Державного земельного кадастру.

Вважаючи, що спірні земельні ділянки належать до комунальної власності Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади на підставі прийнятих сільською радою рішень, внаслідок чого прийняті державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав на спірні земельні ділянки за іншими особами є протиправними, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Стислий виклад рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюка Сергія Вікторовича про державну реєстрацію права власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області (, країна реєстрації: Україна) (з відкриттям розділу) індексний номер 61412828 від 07.11.2021, 12:47:13, щодо земельної ділянки: :04:000:0123, яка розташована в Житомирській області, Житомирського (Радомишльського) району, Вишевицької сільської ради на території Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади.

Скасовано рішення державного реєстратора Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюка Сергія Вікторовича про державну реєстрацію права власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області (, країна реєстрації: Україна) (з відкриттям розділу) індексний номер 61412775 від 07.11.2021, 11:39:23, щодо земельної ділянки: :01:000:1269, яка розташована в Житомирській області, Житомирського (Радомишльського) району, Вишевицької сільської ради на території Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади.

Скасовано рішення державного реєстратора Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюка Сергія Вікторовича про державну реєстрацію права власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області (, країна реєстрації: Україна) (з відкриттям розділу) індексний номер 61412750 від 07.11.2021, 11:11:06, щодо земельної ділянки: :02:000:0006 яка розташована в Житомирській області, Житомирського (Радомишльського) району, Вишевицької сільської ради на території Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади.

Скасовано рішення державного реєстратора Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюка Сергія Вікторовича про державну реєстрацію права власності за Головного управлінням Держгеокадастру у Житомирській області (, країна реєстрації: Україна) (з відкриттям розділу) індексний номер 61412734 від 07.11.2021. 10:57:00 щодо земельної ділянки: :02:000:0007, яка розташована в Житомирській області, Житомирського (Радомишльського) району, Вишевицької сільська рада на території Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади.

Скасовано рішення державного реєстратора Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюка Сергія Вікторовича про державну реєстрацію права власності за Головного управлінням Держгеокадастру у Житомирській області (, країна реєстрації: Україна) (з відкриттям розділу) індексний номер 61412817 від 07.11.2021, 12:33:25, щодо земельної ділянки::04:000:0121, яка розташована в Житомирській області, Житомирського (Радомишльського) району, Вишевицької сільська рада на території Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку приватноправового спору, позаяк правовідносини, які склалися між учасниками справи, не є пов`язаними зі зміною правового режиму земельних ділянок, а стосуються законності прийняття оскаржуваних рішень державним реєстратором. Тобто, у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення відповідача, який, у межах спірних правовідносин, діє як суб`єкт владних повноважень.

Суд відхилив покликання відповідача на відсутність у позивача прав та обов`язків, у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій, що в свою чергу не породжує для нього і права на захист та звернення із цим адміністративним позовом, оскільки встановлення прав та обов`язків на спірні земельні ділянки у тих чи інших осіб не входить до предмету даного адміністративного спору, а оскаржувані рішення прийняті відносно земельних ділянок, які розташовані в межах Вишевицької сільської об`єднаної територіальної громади, яку представляє Вишевицька сільська рада.

Проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним реєстратором були прийняті оскаржувані рішення про реєстрацію права власності без належних на то підстав, а саме: за відсутності організаційно-розпорядчого документу органу виконавчої влади, що здійснив розпорядження спірними земельними ділянками, що порушує норму п. 7 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; за відсутності підтверджених повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на розпорядження такими земельними ділянками, що суперечить умовам встановленим у п. 24 Розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

Крім того, суд дійшов висновку щодо порушення державним реєстратором строків вчинення реєстраційних дій та прийняття оскаржуваних рішень поза межами строків визначених в статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Сьмого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо належності даного спору до юрисдикції адміністративного суду та відсутності підстав для закриття провадження у справі.

Водночас, що стосується порушеного права позивача спірними рішеннями, як передумови звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, дійшовши висновку, що останнім в ході розгляду справи належним чином не з`ясовано чи порушені суб`єктивні права, свободи або інтереси позивача.

Зокрема, суд виходив з того, що в позовній заяві наявність порушеного права оскаржуваними рішеннями державного реєстратора Вишевицька сільська рада обґрунтовувала тим, що відповідно до прийнятих нею рішень № 175, 176, 177, 178, 179 про прийняття земельних ділянок у комунальну власність, земельні ділянки із кадастровими номерами: :01:000:1269, :02:000:0007, :02:000:0006, :04:000:0121, :04:000:0123 є комунальною власністю Вишевецької сільської ради. Водночас, на момент розгляду даної справи в рамках іншої справи (№ 240/16099/21) зазначені рішення сільської ради було скасовано. Зокрема, під час розгляду справи № 240/16099/21 встановлено, що Вишевицька сільська рада не є розпорядником спірних земель та не має повноважень приймати їх у комунальну власність, оскільки відповідно до положень ст. 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади (ГУ Держгеокадастру в Житомирській області).

Апеляційний суд відхилив покликання суду першої інстанції на те, що Вишевицька сільська рада в даному випадку представляє Вишевицьку сільську об`єднану територіальну громаду, інтереси якої зачіпаються спірними рішеннями, оскільки у позовній заяві Вишевицька сільська рада не зазначала, що діє в інтересах територіальної громади, на території якої розташовані спірні землі, а наголошувала про порушення своїх прав з огляду на наявність прийнятих нею рішень № 175, 176, 177, 178, 179 про прийняття таких у комунальну власність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що прийняттям спірних рішень права Вишевицької сільської ради не порушено, що є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Одночасно судом апеляційної інстанції було надано оцінку правомірності прийняття державним реєстратором оскаржуваних судових рішень, за результатами якої суд дійшов висновку щодо їх правомірності.

Що стосується порушення строку вчинення реєстраційної дії, то суд дійшов висновку, що таке не впливає на зміст оскаржуваних рішень державного реєстратора та не може бути підставою для їх скасування.

ІV. Доводи касаційної скарги

З рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою.

В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як на підставу касаційного оскарження позивач покликається на те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

У відзивах на касаційну скаргу ГУ Держеокадастру у Житомирській області та Поліська дослідна станція імені О.М. Засіхіна Інституту картоплярства НААНУ просять у її задоволенні відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

V. Позиція Верховного Суду

Застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 520/13190/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 19.02.2020 у справі № 1340/3580/18, від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, Верховний Суд в постанові від 10 березня 2025 року у справі №240/38369/21 дійшов висновку, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав не мав публічно-правових відносин з позивачем. Оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувалися реєстрації прав інших осіб, а не позивача.

Водночас Верховним Судом зазначено, що зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, у справі що розглядається, вбачається, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав Вишевицької сільської ради у сфері саме у публічно-правових відносинах, оскільки подання цього позову спрямоване на поновлення порушеного, на думку позивача, права комунальної власності сільської ради щодо спірних земельних ділянок.

Зокрема, в обґрунтування позовних вимог Вишевицька сільська рада покликається на те, що спірні земельні ділянки належать до комунальної власності на підставі прийнятих нею рішень № 175, 176, 177, 178, 179, на час прийняття яких, вказані земельні ділянки у власність чи користування будь-кому передані не були. Таким чином, на думку позивача, здійснення реєстрації права власності та права постійного користування на зазначені земельні ділянки за ГУ Держгеокадастру та дослідною станцією відповідно є неправомірним.

В свою чергу, третя особа - Поліська дослідна станція імені О.М. Засухіна Інституту картоплярства НААН України наголошує на тому, що спірні земельні ділянки на підставі рішення виконавчого комітету Радомишльської районної ради народних депутатів від 30.07.1990 № 171 «Про передачу частини земель колгоспу «Червоний жовтень» Поліській дослідній станції імені О.М. Засухіна для сільськогосподарського використання» знаходяться у її постійному користуванні.

Крім того, саме перебування спірних земельних ділянок у постійному користуванні третьої особи було підставою для відмови Вишевицькій сільській раді у передачі таких до комунальної власності.

Судом зауважено, що така відмова в судовому порядку позивачем не оскаржувалась, водночас саме цей спір відповідав би ознакам публічо-правового та підлягав би розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На думку Суду, такі фактичні обставини, доводи та заперечення учасників справи вказують на те, що у цій справі безпосередньо між позивачем та відповідачами правовідносини, які були б засновані на владно-управлінському підпорядкуванні, не виникли, а право звернення до суду та порушення своїх прав позивач пов?язує з порушенням його саме майнових прав і не пов`язує із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Верховний Суд зазначив, що виникнення спірних правовідносин у справі, що розглядається, зумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття відповідачем - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та третьою особою Поліською дослідною станцією імені О.М. Засухіна Інституту картоплярства НААН України права власності та права користування спірними земельними ділянками, що і стало підставою для оскарження реєстрації прав на зазначені земельні ділянки.

Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та третьою особою прав на спірні земельні ділянки, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі цей спір має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин і не робить цей спір публічно-правовим.

З такими висновками Верховного Суду не згоден, з огляду на таке.

Спірні правовідносини, зокрема, регламентуються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також Закон 1952-IV).

Закон № 1952-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону № 1952-IV реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру;

Згідно із пунктом 5 статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 312 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами пункту 3 статті 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Також спірні правовідносини регламентуються Законом України від 7 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон № 3613-VI), який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до статті 1 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Своєю чергою, частина 2 статті 39 Закону № 3613-VI чітко визначає, що рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені:

до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин на території дії повноважень відповідного Державного кадастрового реєстратора, та до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Звертаю увагу, що частиною другою статті 39 Закону 3613-VI, у редакції, що діяла до внесення змін Законом № 132-IX, передбачалося, що дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Отже, положення частини другої статті 39 Закону № 3613-VI у редакції, що діяла до 17.10.2019 (дата надбання чинності Законом № 132-IX), містили бланкетну норму, яка порядок судового оскарження дій та бездіяльності Державного кадастрового реєстратора визначала з посиланням на інші закони.

Відповідно, на підставі такого правового регулювання, судова юрисдикція у спорах щодо оскарження дій та бездіяльності Державного кадастрового реєстратора визначалася, виходячи з особливостей спірних правовідносин, суті спору, а не з огляду на те, що відповідачем є Державний кадастровий реєстратор, а предметом спору - його дії чи бездіяльність.

Відповідно, у період чинності частини другої статті 39 Закону № 3613-VI у редакції, що діяла до 17.10.2019 (дати набрання чинності Законом № 132-IX), для визначення юрисдикції спорів за позовом фізичних чи юридичних осіб до Державного кадастрового реєстратора щодо оскарження його дій чи бездіяльності судами застосовувався диференційований підхід, в основу якого було покладено суть спору та характер спірних правовідносин, а саме - у разі, якщо звернення позивача до суду спрямовувалося на захист його права власності (іншого речового права), то такий спір відносився до господарської або цивільної юрисдикції.

Водночас, у разі, якщо спір стосувався порушення Державним кадастровим реєстратором, на думку позивача, порядку проведення державної реєстрації земельної ділянки, то такі справи розглядалися у порядку адміністративного судочинства.

Проте на момент виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору у справі № 240/38369/21, докорінно змінилось правове регулювання відносин, які раніше викликали суперечності.

Так, Законом № 132-IX від 20.09.2019, який набрав чинності 17.10.2019, були внесені зміни, зокрема, до частини другої статті 39 Закону № 3613-VI, яку викладено у новій редакції такого змісту: «Рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені:

до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин на території дії повноважень відповідного Державного кадастрового реєстратора, та до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України».

Отже, після зміни 17.10.2019 правового регулювання порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності Державного кадастрового реєстратора, частина друга статті 39 Закону № 3613-VI чітко визначила судову юрисдикцію спорів, що виникають у цій сфері. Зокрема, за такого правового регулювання, спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності Державного кадастрового реєстратора віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, порядок судового оскарження державної реєстрації, проведеної на підставі законів № 1952-IV та №755-IV, не зазнав змін у частині визначення судової юрисдикції (частина перша статті 37 Закону № 1952-IV та частина перша статті 34 Закону № 755-IV).

Отже, після 17.10.2019 під час визначення судової юрисдикції у справах щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності Державного кадастрового реєстратора не може застосовуватися підхід, аналогічний тому, що використовується для визначення юрисдикції у спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних реєстраторів, які виконують свої повноваження на підставі законів № 1952-IV та № 755-IV.

Така зміна правового регулювання спірних правовідносин має суттєве значення для виконання завдань адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зокрема у Рішенні Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначено, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

У пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010 зазначено, що з набранням чинності КАС України 1 вересня 2005 року всі публічно-правові спори, у яких хоча б однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, віднесені до підсудності адміністративних судів (частини перша, друга статті 2, пункти 1, 2, 7 частини першої статті 3 КАС України).

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, спеціальне законодавство визначає відповідача як суб`єкта владних повноважень в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України.

В частині п`ятій статті 125 Конституції України закріплено положення, згідно з яким з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Отже, право органів та посадових осіб місцевого самоврядування на звернення до суду, у тому числі суду адміністративної юрисдикції, з позовом до іншого органу місцевого самоврядування або органу державної влади, іншого суб`єкта владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій або бездіяльності з метою захисту прав та інтересів відповідної територіальної громади чи належного виконання своїх функцій гарантується Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб`єктами відносно їх прав та обов`язків в конкретних публічно-правових відносинах, в яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів.

В цьому контексті вирішальною є частина 2 статті 39 Закону № 3613-VI, яка визначає підсудність справ такої категорії.

Водночас, оцінюючи вид цього правового спору, слід враховувати такі критерії адміністративної юрисдикції:

присутність у спірних публічно-правових відносинах суб`єкта владних повноважень- у спорі суб`єктом владних повноважень є державний реєстратор;

спірні відносини мають саме адміністративно-правову природу - у цій справі існують відносини щодо оскарження рішення державного реєстратора;

суб`єкт владних повноважень у спірних публічно-правових відносинах здійснює адміністративні повноваження - відповідачем було ухвалено адміністративний акт (акт індивідуальної дії);

спірні публічно-правові відносини регулюються нормами адміністративного права, зокрема, Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про Державний земельний кадастр»;

спірні публічно-правові відносини виникли у сфері державної реєстрації земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, на моє переконання, усі критерії адміністративної юрисдикції притаманні цьому публічно-правовому спору.

У практиці Європейського суду з прав людини також сформульовано правову позицію стосовно права суб`єкта владних повноважень на звернення до суду.

Зокрема, на сьогодні Європейським судом з прав людини напрацьовано певну практику стосовно обов`язку суду здійснювати контроль за суб`єктами владних повноважень.

Цей Суд виходить з того, що терміну «спір» необхідно надавати пріоритетного, а не формального значення (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium (Ле Комт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії), заяви № 6878/75 та 7238/75, п. 45); суд повинен враховувати реалії спору відповідно до обставин справи та не обмежуватися формальним підходом (Gorou v. Greece (no. 2) [GC] (Гору проти Греції №2) [ВП], заява № 12686/03, п. 29; Boulois v. Luxembourg (Boulois проти Люксембургу) [ВП], заява № 37575/04, п. 92); «спір» повинен мати справжній та серйозний характер (Sporrong and Lцnnroth v. Sweden (Спорронґ і Льоннрот проти Швеції), заяви № 7151/75 та 7152/75, п. 81) та стосуватися не лише існування права, а також сфери застосування чи порядку, у якому предмет спору може бути використано (Benthem v. The Netherlands (Бентем проти Нідерландів), заява № 8848/80, п. 32).

На рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження; із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада; щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури; у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (рішення у справі Klass and others v. Germany (Класс та інші проти Німеччини), заява № 5029/71; п. 55 та 56).

Отже, Верховний Суд, закриваючи провадження у справі, позбавив орган місцевого самоврядування у цій справі конституційного права на звернення до суду за захистом своїх прав та не надав відповідної правової оцінки спірним правовідносинам.

Проте, в межах окремої думки, вважаю, що позбавлений права оцінювати наявність або відсутність порушень в діях суб`єкта владних повноважень.

За такого правового регулювання спірних правовідносин, на моє переконання, Верховний Суд мав виконати вимоги статті 341 КАС України, надати правову оцінку рішенням відповідача з урахуванням законодавства, яке діяло на момент спірних правовідносин, та розглянути по суті касаційну скаргу, надавши оцінку наявності або відсутності порушених прав позивача.

Суддя С. М. Чиркін