Справа № 280/9066/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/9066/24
(суддя Сіпака А.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі №280/9066/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 вересня 2024 року звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно з яким просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області від 12.11.2020 року №Ф-57868-50У про стягнення з ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 боргу (недоїмки) зі сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 35588,74 грн;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області скасувати борг (недоїмку) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відображену в інтегрованій картці платника податків інформаційно-комунікаційної системи (ІКС Податковий блок), що нарахований ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , у розмірі 2 200 грн, який утворився станом на 01.06.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області скасувати нарахування, що відображені в інтегрованій картці платника інформаційно-комунікаційної системи (ІКС «Податковий блок») відносно ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , як фізичної особи-підприємця.

Позов обґрунтовано тим, що у спірний період позивач підприємницьку діяльність не здійснювала та доходу з неї не отримувала. Як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не значиться. Субєктом підприємницької діяльності була зареєстрована від 09.04.2002 та доказів того, що отримала свідоцтво нового зразка та здійснює підприємницьку діяльність не надано.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-57868-50У від 12.11.2020 в сумі 35588,74 грн.

Зобов`язав Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 запису про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) на суму 2200 грн.

Зобов`язав Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області зняти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з податкового обліку як фізичну особу-підприємця. У задоволенні іншої частини позову відмовив. Рішення суду мотивовано тим, що відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, як наслідок виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом. За даними інтегрованої картки платника податків ОСОБА_3 сума нарахованого єдиного внеску за період 2017-2020 роки склала 37788,74 грн., із яких в межах виконавчого провадження стягнуто єдиного внеску за цей період 35588,74 грн., а станом на 01.06.2024 за ОСОБА_3 обліковується заборгованість по єдиному внеску у сумі 2200 грн. Зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено безпідставність формування вимоги про сплату боргу, що оскаржується, у зв`язку із відсутністю доказів того, що позивач мала статус фізичної особи-підприємця у спірний період, тому, на переконання суду, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача виключити з податкового обліку інформацію про ОСОБА_3 як фізичну особу-підприємця.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що фізичні особи-підприємці зареєстровані до 01.07.2004, стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі до створення Єдиного державного реєстру, не втратили статусу фізичної особи-підприємця та не можуть бути зняті з обліку.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач просить у її задоволені відмовити рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано, що 12.11.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57868-50, якою позивача зобов`язано сплати недоїмку з єдиного внеску в розмірі 35588,74 грн, яка обліковувалась станом на 31.10.2020 року (а.с.19).

Законність та обґрунтованість вимоги про стягнення з позивача боргу (недоїмки) зі сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 35588,74 грн, скасування боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відображеної в інтегрованій картці платника податків є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Процедура державної реєстрації та припинення підприємницької діяльності фізичною особою передбачена Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV (далі - Закон України №755-IV).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 цього Закону, державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу-підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону №755-IV закріплено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №755-IV, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 8 цієї статті 4 Закону №755-IV передбачено, фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що особою, яка має статус фізичної особи-підприємця, є особа, яка в обов`язковому порядку визнана державою, тобто, зареєстрована державним реєстратором в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону №755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі № 1.380.2019.002699, від 16 березня 2021 року у справі № 280/2854/20.

01 липня 2010 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» № 2390-VI (далі - Закон № 2390-VI), який набув чинності 03 березня 2011 року.

Відповідно до підпунктів 2-4 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI, процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Пункт 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI, у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за їх рішенням» від 19 травня 2011 року №3384-VI (далі - Закон України №3384-VI), викладено в наступній редакції:

«Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру.

Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру».

Відповідно до пунктів 7-8 Розділу II Закону № 2390-VI, спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців.

Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Отже, наведеними положеннями Закону №755-IV закріплено, що інформація про всі юридичні особі та фізичні особи-підприємці незалежно від дати їх реєстрації підлягає внесенню до Єдиного державного реєстру.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 1 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI, закінчився 3 березня 2012 року.

При цьому, цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 1 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання фізичними особами-підприємцями реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість, відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року №1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII Прикінцеві положення Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої, усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Законом № 1155-VII також були виключені пункти 2-4 і 7-9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI.

З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 14 липня 2021 року у справі № 1.380.2019.002699 та від 16 березня 2021 року у справі № 280/2854/20 дійшов до висновку, що, оскільки, статус ФОП є формою реалізації особою конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації особою цього права в умовах нормативно-правового регулювання, чинного з 1 січня 2004 року, виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 1 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки, особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас, зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 1 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Вищезазначене правозастосування відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 260/81/19.

Враховуючи вищезазначене, доводи скаржника про те, що фізичні особи-підприємці зареєстровані до 01.07.2004, стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі до створення Єдиного державного реєстру, не втратили статусу фізичної особи-підприємця та не можуть бути зняті з обліку, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач є фізичною особою-підприємцем та відповідні відомості про нього внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Беручи до уваги викладене, а також не надання відповідачем доказів наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця отриманого у спосіб і в порядку, які встановлені Законом №755-IV та відсутність доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період, що у свою чергу, виключає можливість формальної та фактичної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вимога Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області від 12.11.2020 року №Ф-57868-50У є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача скасувати борг (недоїмку) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відображений в інтегрованій картці платника податків інформаційно-комунікаційної системи (ІКС Податковий блок), що нарахований ОСОБА_1 у розмірі 2200 грн, який утворився станом на 01.06.2024 року та скасувати нарахування, що відображені в інтегрованій картці платника інформаційно-комунікаційної системи (ІКС «Податковий блок») відносно ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, оскільки доказів того, що такий борг відображено в інтегрованій картці на підставі вимоги від 12.11.2020 року №Ф-57868-50У матеріали справи не містять.

Слід зазначити й про безпідставність зобов`язання судом першої інстанції відповідача зняти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з податкового обліку як фізичну особу-підприємця, оскільки це питання не було предметом спору у цій справі.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 запису про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) на суму 2200 грн та зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області зняти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з податкового обліку як фізичну особу-підприємця та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позову відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 3,4 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі №280/9066/24 скасувати в частині задоволення позову щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів шляхом виключення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 запису про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) на суму 2200 грн та в частині зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області зняти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з податкового обліку як фізичну особу-підприємця та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі №280/9066/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва