Справа № 520/34579/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 березня 2025 року № 520/34579/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бадюкова Ю.В.,

при секретарі Андрущенко Д.В.,

за участі представників:

позивача Гірко П.А.,

відповідача Павлович Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1 , підприємець, ФОП) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган, владний суб`єкт), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2-2020- UA0093573, від 24.10.2024, про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 343 187 грн, за 2023 рік.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській № 2-2020-UA0093573, від 24.10.2024, про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 25 697 грн, за 2023 рік.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2-2020-UA0093573, від 24.10.2024, про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 3577 грн, за 2023 рік.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПО: 43983495, місцезнаходження: 61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3724, 61 грн (три тисячі сімсот двадцять чотири гривні).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню, оскільки виробничий будинок критого току, загальною площею 3414,8 метра, виробничий будинок овочесховище, загальною площею 255,7 метра, та нежитлова будівля «будинок рибака» використовує у сільськогосподарській діяльності. Вона є власником земельних ділянок та орендує земельні паї у громадян, на яких вирощує сільськогосподарські культури. Крім того, орендує земельну ділянку водного фонду.

Відповідно до п. 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, будівлями сільськогосподарського призначення є будівлі, які використовуються в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, зерносховища, склади, підвали, тощо.

Зазначає, що податковому органу достеменно відомо, що ФОП ОСОБА_1 займається такими видами діяльності:

· 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур,

· 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів,

· 03.12 прісноводне рибальство,

· 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами

харчування, напоями та тютюновими виробами,

· 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Таким чином, мій вид діяльності вирощування сільсьгосподарських культур та розведення риби свідчить, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а будівлі току, овочесховища - будівлями сільськогосподарського призначення.

Позивачка не здавала зазначені споруди у оренду, лізинг, позичку тощо, а використовувала у провадженні власної сільськогосподарської діяльності.

відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Сайт Нововодолазької селищної ради не містить опублікованого рішення сесії, яким би регулювалися ставки податку на нерухоме майно у 2023 році.

Зазначає, що контролюючий орган не надав рішення місцевої ради, яким встановлена відповідна ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2023 рік. До того ж не надано підтвердження офіційного оприлюднення відповідного рішення про встановлення місцевих податків та зборів, без якого відповідні рішення не мають юридичної сили. Зазначені відомості повинні міститися в детальному розрахунку суми/сум податку, який також не надано контролюючим органом.

Вважає, що у податкового органу були відсутні будь-які підстави при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не застосувати пільгу як до сільсьгосподарського товаровиробника, враховуючи наявність у них інформації про відкриті ще у 2016 році КВЕДИ моєї діяльності, сплачені мною податки, задекларований дохід, тощо.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд. В даному випадку, визначивши ставку податку до належного нерухомого майна за 2023 рік у розмірі 1,5 % (хоча відповідно до законодавства саме це майно не підлягає взагалі оподаткуванню) без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Представником відповідача 10.06.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення є такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню з наступного.

Так, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищевказані об`єкти нерухомого майна було нараховано в автоматичному режимі засобами інформаційно комунікаційної системи та 24.10.2024 відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України контролюючим органом прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, якими Позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік.

Податок нараховано відповідно до рішення Нововодолазької селищної ради, на території якої розташовані вищезазначені об`єкти нерухомого майна, від 06.07.2021 № 1067-VIII та застосовано ставку податку 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати станом 01.01.2023 року (до типу об`єктів будівлі нежитлові інші) .

Позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку другої групи, а пільга передбачена п.п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України може бути застосована для четвертої групи платників єдиного податку.

Отже, Позивач, як фізична особа-підприємець, на протязі 2023 року не була наділена статусом сільськогосподарського товаровиробника, з яким п.п. ж) п.п. 266.2.2 п.266.2 ст. 262 ПК України пов`язує надання звільнення від сплати податку вищезазначених об`єктів.

Позивачем не надано доказів віднесення нежитлової нерухомості до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000. Крім того, позивачем до позовної заяви не додано будь-яких доказів того, що вказані нежитлові будівлі безпосередньо (прямо чи побічно) використовувалась у виробництві сільськогосподарської продукції, тобто, використовувалась за своїм функціональним призначенням відповідно до коду 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Із долучених фотографій до позовної заяви взагалі неможливо ідентифікувати на місцевості об`єкти нерухомого майна, визначити їх характеристики та встановити, що за об`єкти зображені на фото, за якою адресою вони розташовані та в який період зроблені фотографії.

Відповідно до вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Відповідно до розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462) об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами ПК України.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20- ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

Позивачем, з моменту державної реєстрації підприємницької діяльності, повідомлення за формою № 20-ОПП щодо спірних об`єктів надано до податкового органу лише 26.04.2024, відповідно зміни щодо об`єкту оподаткування стосуються 2024 року, в той час, як оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені за звітний податковий 2023 рік, що свідчить про їх невикористання Позивачем в своїй діяльності.

При цьому, Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт того, що ФОП ОСОБА_1 здійснювалась сільськогосподарська діяльність відповідно до видів економічної діяльності.

Матеріали справи також не містять жодного доказу на підтвердження того, що Позивач дійсно використовує об`єкти у сільськогосподарській діяльності та є сільськогосподарським товаровиробником.

У Позивача відсутні наймані працівники, згідно ознаки доходу 101, 102. Тому є не зрозумілим, як Позивач одноосібно обробляє як власні, так і орендовані земельні ділянки, вирощує сільгосппродукцію, здійснює вилов риби та здійснює операції з постачання.

Отже, з огляду на викладене, у Позивача відсутня сукупність умов, за яких належне їй нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

10.01.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що контролюючий орган не надає доказів того, що спірні будівлі позивачем не використовувалися в сільськогосподарській діяльності.

Крім того, п. «ж» статті 266.2.2 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не містив посилання на факт використання будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання. Такою вимогою редакція статті була доповнена лише 23.02.2024.

Згідно з положеннями підпункту «ж» підпункту 266.2.2 означеної норми не с об`єктом оподаткування «будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

Достатньою підставою для надання податкової пільги виступає саме специфіка суб`єкта оподаткування сільськогосподарський товаровиробник та об`єкту оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.

При цьому, єдиною умовою (застереженням) для незастосування відповідної податкової пільги чинним на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством передбачено надання будівель їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Позивачка наголошує, що не здавала належні мені будівлі сількогосподарського призначення в оренду, лізинг, позичку, тощо, контролюючим органом не надано відповідних доказів.

Таким чином, як стверджує позивачка, положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюють виключно одну умову застосування податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - наявність суб`єкта оподаткування сільськогосподарський товаровиробник та об`єкту оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства. Іншого законодавець не передбачив.

Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог повністю з підстав та мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець з 05.12.2006 р. та перебуває у контролюючих органах на податковому обліку як платник податків.

Позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку другої групи.

Видами діяльності позивача за кодами КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 03.12 прісноводне рибальство; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

За даними поданої податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік (уточнюючої) від 01.03.2024 ФОП ОСОБА_1 отримала доходи за КВЕД: 03.12 прісноводне рибальство, 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Обсяг доходу від здійснення господарської діяльності за 2023 рік задекларувала у розмірі 403240,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи, у власності ФОП ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно:

- виробничий будинок критого току, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 3414,8 кв.м.;

- виробничий будинок-овочесховище, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 255,7 кв.м.;

- будинок рибака з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 35,6 кв.м.

Означені обставини підтверджуються копіями:

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2010 р., витягу про державну реєстрацію прав 29337523 від 17.03.2011 та технічного паспорту від 15.11.2010 р. Нововодолазького архітектурно- інвентаризаційного бюро на будинок рибака ;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2007 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 14913848 від 15.06.2007 та технічного паспорту від 18.05.2007 р. ОСОБА_2 МКП технічної інвентаризації на виробничий будинок-овочесховище;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2007 р. та технічного паспорту від 23.05.2007 р. Н. Водолазького МКП технічної інвентаризації на виробничий будинок критого току;

- Інформаційної довідки 374739696 від 17.04.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У зв`язку з чим, ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення якими Позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік:

- № 2-2020- UA0093573 на суму 343 187,40 грн.,

- № 2-2020- UA0093573 на суму 25697,85 грн.,

- № 2-2020- UA0093573 на суму 3577,80 грн.

Податок нараховано відповідно до рішення Нововодолазької селищної ради, на території якої розташовані вищезазначені об`єкти нерухомого майна, від 06.07.2021 р. № 1067-VIII та застосовано ставку податку 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати станом 01.01.2023 року.

Позивач, вважаючи прийняті владним суб`єктом протиправними та такими, що порушують його права, звернувся за їхнім захистом до суду.

Вирішуючи спір по суті правовідносин суд, зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1, підпунктом 266.2.1 пункту 266.2, підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що cтавки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23-а та від 05.02.2025 року у справі № 500/6132/23.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначив, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).

Пільга, встановлена абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Так, оцінюючи спірні податкові повідомлення - рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. ж пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000 клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси, тощо віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі Сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

На підтвердження використання в сільськогосподарській діяльності будинку рибака, виробничого будинку критого току та виробничого будинку овочесховище позивачем додані надані фотокопії зазначених приміщень з яких убачається зберігання вирощеної продукції, допоміжних матеріалів, засобів захисту рослин: інсектицидів, гербіцидів тощо.

Як доказ здійснення сільськогосподарської діяльності надано копії: договору на виконання робіт №1 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 предметом якого є виконання останнім культивації, посіву, прибирання врожаю, оранку, дискування, транспортні послуги, боронування з додатком від 27.03.2023 р. та акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 05.12.2023 р.

Таким чином, будинок рибака з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 35,6 кв.м., виробничий будинок критого току, загальною площею 3414,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а також виробничий будинок овочесховище загальною площею 255,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно з пп. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом вирощування рибної продукції та сільськогосподарських культур.

Разом з тим, загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу - Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).

Визначення поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більше того, законодавець з метою визначення осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вжив також поняття виробники сільськогосподарської продукції.

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні абзацу ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.

Таким чином, у розумінні вищенаведених норм та практики їх застосування Верховним Судом у схожих правовідносинах, слід дійти висновку, що позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника, а тому має право на пільгу, передбачену пунктом ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Стосовно висновку контролюючого органу про відсутність доказів використання приміщень позивачем у власній господарській діяльності через неподання ним повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП суд відзначає наступне.

Згідно п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Абзацом 7 пункту 7.2 розділу VII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 за № 1588 (далі Порядок № 1588) встановлено, що також взяття на облік за неосновним місцем обліку здійснюється на підставі повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10), поданого платником відповідно до розділу VIII цього Порядку, та якщо у такому повідомленні платник податків визначив контролюючий орган, у якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням відповідного об`єкта оподаткування.

Пунктом 8.3. розділу VIII Порядку № 1588 передбачено, якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку.

За змістом абзацу першого пункту 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

У п. 8.5. розділу VIII Порядку № 1588 передбачено, що у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що незалежно від системи оподаткування, цю форму повинні подавати всі ФОП (які перебувають на спрощеній та загальній системах), у яких є об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням. Форма 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після реєстрації ФОП або будь-якої зміни інформації по об`єкту оподаткування.

При цьому контролюючим органом в ході розгляду зазначеної справи не наведено підстав, за яких у позивача виник обов`язок подання повідомлення за формою № 20-ОПП у той час, коли позивач зареєстровано фізичною особою підприємцем 05.12.2006 р., право власності на об`єкти нерухомого майна зареєстровано у 2007 році та у 2010 році.

У разі ж неподання або несвоєчасного подання платником податків інформації, податкової звітності інших документів, п.п. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19 Податкового кодексу України передбачено право контролюючого органу визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також суд відзначає, що неподання або несвоєчасне подання позивачем повідомлення за формою № 20-ОПП не свідчить про те, що у зазначених об`єктах нерухомості позивач не здійснює сільськогосподарську діяльність або про їх невикористання позивачем в своїй діяльності.

Інших належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України доказів, не здійснення сількогосподарської діяльності, невикористання об`єктів нерухомості позивачем у своїй діяльності, або їх належності до інших категорій ніж сільськогосподарського призначення відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи по суті не добуто.

Отже, відповідач не довів, що позивач впродовж 2023 року використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що покладення обов`язку щодо сплати податку на належне позивачу нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки суперечить підпункту ж 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, що є підставою для скасування оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2-2020-UА0093573 від 24.10.2024 р. про визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 343 187, 40 грн. (триста сорок три тисячі сто вісімдесят сім гривень 40 копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській № 2-2020-UА0093573 від 24.10.2024 р. про визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 25 697, 85 грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 85 копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2-2020-UА0093573 від 24.10.2024 про визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 3577, 80 грн. (три тисячі п`ятсот сімдесят сім гривень 80 копійок).

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 3724, 63 грн. (три тисячі сімсот двадцять чотири гривні 63 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.03.2025 р.

Суддя Бадюков Ю.В.